for de danska neolitikerna (78,5—80,0). Emellertid anger K. E. Schrei- 
ner (Die Menchenknochen der megaliihischen Grabkammer bei Svelvik 
in Norwegen, Kristiania 1923, p 67) for tvenne norska neolitiska skelett 
en “index ladio humeralis på 80,9 resp. 81,7 med en medelindex alltså 
på 81,3, Denna siffra overtråffar medelvårdena hårfor hos alla europeiska 
grupper med 5—10 enheter och befinner sig emellan medelvårdena for 
eldslåndare (80,6) och for invånarne i det mexikanska Kalifornien (81,5)“ 
Vi ha alltså tack vare Schreiner fått en norsk parallell till H. A, 
Nielsens danska neolitiker med avseende på hoga siffror for index 
radio - humeralis. Vad nu åter bågformen hos strålbenet betråffar 
(d. V. s. den “radiuskrumning“, som Nielsen framhållit såsom ånnu en 
“paleolitisk“ karaktår), år denna, mått enligt mest brukliga metod, ej sår¬ 
skilt anmårkningsvård. Nielsen har fått en hog bågindex (5,6) genom 
att måta krokningen utefter den konkava kanten av sværdborgindividets 
radius. Måter man dåremot enligt E. Fischers metod långs den kon- 
vexa kanten (jmf. Zeitschr. f. Morphol. u. Anthropol. Bd. IX. 1906, p, 167 ff), 
erhåller man siffran 3 som medelindex. Detta tal befinner sig just mitt 
emellan de grånsvården, Fischer funnit for badensarne (1,5—4,5) och 
helt nåra hans medelvårde, som år 3,2 (op. cit. p. 170). Således kan sværd¬ 
borgindividets “radiuskrumning“ ej heller betraktas som “paleolitisk“, 
utan år den tvårtom en av nutidseuropéernas mest typiska. H. A. N i e 1- 
sen har betråffande sværdborgindividets skenben framhållit, att de 
åro “lange, kraftige, men slanke knogler“ i motsats till “alle palæolithiske 
tibiæ, der ere korte og robuste“. Han borde emellertid åven ha pointerat, 
att den “spinkle radius" från Sværdborg genom sin slankhet skiljer sig 
från neandertalrasen, vårs samtliga extremitetben, radius åven inbegripen, 
utmårkas av en tjockare och mera massiv beskaffenhet. (Jmf. Klaatsch, 
Praehistorische Zeitschrift, Bd. I, 1909, p. 322.) Den av Klaatsch 
framhållna massiviteten hos neandertalrasen låter båst demonstrera sig, 
om man jåmfor strålbenet av homo mousteriensis H au seri, som tillhort 
en yngling på omkring 15 år med det ungefår jåmnåriga sværdborg¬ 
individets radius 
Vad skenbenen for bvrigt betråffar, gor han gållande, att sværdborg- 
individet på sina tibiae har “normalt stillede øverste ledflader" och “ikke 
retroverterede ledflader, således som tilfældet er med alle palæolithiske 
tibiæ." “Den unge Sværdborgmand har gået med strakte knæ, ikke 
med foroverbøjede som f. ex. Le Moustier- og Spymaendene. Eller for 
at nævne en bygningsbeslægtet jævnaldrende: ikke som den ISårige 
unge mand fra Grimaldigrotten eller som Chancelademanden, begge fra 
tidlig rensdyrtid; de gik begge med foroverbøjede knæ på grund af de 
retroverterede øverste ledfiader på deres tibiæ," Å sid. 213 op. cit. fort- 
såtter Nielsen: “Den unge 18årige fra Grimaldigrotten har, som alt nævnt, 
retroverterede øverste ledfiader paa sine tibiæ." “Den ‘negroide^ voxne 
kvinde, som lå i samme stratum, havde ligeledes retroverterede øverste 
tibialedflader." Det bor dock framhållas, att “den negroide voxne 
kvinde" icke blott låg i “samme stratum" som ynglingen utan t. o m. 
