412 
i samma grav, den bekanta dubbelgraven i Grotte des Enfants. Har må 
åven påpekas det oriktiga i att hånfora både “den 1 Sårige mand fra Grinialdi- 
grotten“ och “Chancelademanden“ till “tidlig rensdyrtid“. Den forre 
tillhor forvisso aurignacienperioden (alltså forstå delen av rentiden), under 
det att “Chancelademanden“ år arkeologiskt tidsbeståmd till oomtvistlig 
magdalénien (således till sista delen av époque du Renne). 
Vad åter skenbenens “retroverterede øverste ledflader“ betråffar, så visa 
noggranna måtningar, att dylika retroversioner forekomma åven hos repre- 
sentanter for nu levande folkslag t. ex. eldslåndare och veddas (Fischer i 
Die Kultur der Gegenwart III; 5 Anthropologie, Leipzig und Berlin 1923, 
93 ff.). I trots av att vi hos dylika funnit lika starka retroversioner som 
hos neandertalarna, hålla likvål dessa nutida raser med ett primitivare 
forhållande hos skenbenen sina knån fullkomligt stråckta. Man tror dår- 
for, att åven neandertalarna och representanterna for grimaldirasen ha 
precis som nutidsmånniskan “gået og stået med strakte knæ, ikke med 
foroverbøjede“. Nielsen framhåller vidare (sid. 212) att „den unge Svaerd- 
borgmand“, (vårs kroppslångd han uppskattar till 14 50 mm) “har med 
sin femurlængde på 335 mm og sin tibialængde på 280 mm index tibio- 
femoralis på 83,8“; “og slutter sig“ sværdborgindividet hårigenom “til 
Cro-Magnonrasen“. “Dog vise de lange tibiæ“ (op. cit. p. 214) och den 
“høje index tibio-femoralis ogsaa hen mod Danmarks nystenalders befolk- 
ning“, som enligt Nielsen har en index på 83,0, medan Martin 
op. cit. p. 316) for cromagnonrasen anger en index på 81,3. Man 
kan ej undgå att lågga mårka till den relativt hoga siffra, som 
Nielsen anger for de danska neolitikerna (83,0) samt isynnerhet for 
sværdborgindividet (83,8). Hår visar sig åter mårkvårdigt nog vid jåmforelse 
med grimaldirasen en viss overensståmmelse. Nielsen anger for yng¬ 
lingen en index på 83,7, for den gamla kvinnan 83,8. Werth [op cit. 
p. 265] ger for samma individer något hogre vården; resp. 83,77 och 83,87. 
For homo neandertalensis anger Martin (op. cit. p. 328) denna index till 78,6. 
I Schreiners arbete {op. cit. p. 67) ser man emellertid, att bland nutida 
och neolitiska européer lika hoga indices tibio-femorales som hos sværd¬ 
borgindividet och de danska neolitikarna erhållits, ja, i ett fail t. o. m. 
betydligt hogre: “Franzosen (n. Soularue) 84,5, ^ 82,8 Alte Pariser 
83,8, 5 82,5. Neolithiker Bohmens 83,4, ^ 83,3‘\ Jmf. sid. 410i 
denna uppsats, dårSchwerz’ tabeil finnes inford 
Man torde slutligen med all rått betvivla, att av 162 individer från 
Danmark stenålder 94 eller 58 *^/o skulle tillhora cromagnontyp (Niel¬ 
sen op. cit. p. 214). G. M. Fiirst har redan 1910 opponeret mot Niel¬ 
sens sått att infora typiskt nordiska kranier (med långa smala ansikten) 
under begreppet cromagnontyp (Fiirst, Zur Kraniologie der schwed. 
Steinzeit [K. sv. Vet. Akadrs Handl. Bd. 49, 1912:1, sid. 59]). Nyfigen har 
Kraitschek i anslutning till Fiirst kritiserat Nielsen hårfor (G. 
Kraitschek, Die Nordische Rasse, Mitt. anthrop. Ges. Wien 111, Bd. 
1923 p. 193 ff.). Emot den nordiska rasens hårstamning från cromagnon- 
typen ha bl. a. B o u 1 e (op. cit. 1923, p. 352) och Werth (op. cit. p. 332) 
