49 
enhver af de to nysnsevnte Rsekker (paa 8 og 7) af indviede 
Gjenstande, som paa Mongolers og Kalmykers Altar opstilles, 
blandt andre Leiligheder ogsaa ved Ligfserde. 1 Ku er, som strax 
skal blive paaviist, Saturn sandsynligviis identisk med den indiske 
Satjavrata, der igjen i Mytherne identificeres med Underverde- 
* nens Gud, Yama, 2 og kaldes ligesom denne, Qraddhadeva d. e. 
Gud eller Genius for Qraddha eller Offereeremonier til ^Ere for 
sachsiske sate re betyder in s id i at or , samt at der har vseret et Sted kaldet 
Sateresbyrig ligesom et andet kaldet Yodnesbyrig, og^en Plante med det 
angelsachsiske Navn satorlube (Mythol. S. 226). Herved ledes man til at 
tsenke sig, at Sater ligesaavel som Voden kunde bave vaeret et germanisk, ikke 
fra Romerne laant, Gudenavn, der ligesom |Ziu (Mars) og Wodan (Mercur) 
tor vsere indkommet fra Asien. Det minder i saa Paid om Sanskrit (jatru, 
en Fiende eller om patera, af samme Betydning, naar man tager Hcnsyn til 
den Qani eller Saturn tiltroede Charakter. Hermed harmonerer ogsaa ovennaevnte 
angelsachsiske satere. Skulde ikke ogsaa det tydske Samstag snarere v*re 
en Eorvandskning af Sanistag (hindust. 9 anibar, Loverdag), end af Sab- 
batstag? Det indiske 9 gaaer nemlig i de germaniske Sprog over deels til s 
deels til h. At det forekommer under Formen Sambaztac kan neppe tj ene til 
Beviis for hiin Derivation, da det let kan forklares som et Forsegpaaat bringe 
den bedenske Oprindelse i Glemsel. Det franske Samedi slutter sig mermere 
til det tydske Samstag, end til de ovrige romaniske Sprogs Navne for Lover- 
dagen: ital. sabbato; spansk sabado. Det kunde fortjene en mermere Un- 
dersogelse, om de germaniske Navne for Dagene ere af romersk eller af oster- 
landsk Oprindelse. Grimm yttrer sin Forundring over, at Germanerne, hos bvem 
den romerske Cultur forst ved Christendommens Indforelse vandt Indflydelse af 
nogen Betydenbed, bave optaget hedenske Dagsnavne, medens man dog skulde 
bave vfntet, at Culturens Baerere, Geistligheden, bavde sorget for Indforelsen 
af cbristne Bensevnelser. Han forklarer sig det paa den Maade, at Navnene 
lsenge for Christendommens Indforelse maa vsere blevne optagne og saa rod- 
faestede, at Forandring ikke var mulig. Da det paa den andenSide erbekjendt, 
at Inderne havde Dagsnavne, bemevnede efter de samme Himmellegemer eller 
disses Genier, som Romerne, i det Mindste saa tidligt som Begyndelsen af det 
6te Aarb. efter Chr., er det i al Fald en Mulighed, at Germanerne kunne bave 
erholdt dem fra den Kant. 
1 Pallas Saminl. S. 293. 
5 Simrock, Handb. der deutsche Mythol S. 311. siger om Helvedes Afgrnnd: „das 
auch als ein Fass gedacht wird (.Satumi dolium), aus dcm in altdeutschen Schau- 
spielen der Teufel predigt. 44 ^ 
Mo. Bot. Garden. 
1895. 
