139 
Jeg retter i Fjolsvinnsmal Lyfjaberg. 1 Herved vinderVer- 
semaalet; ii Stavrimet hviler aabenbart bedre paa lengi, end paa 
hefir. Navnet er at udlede af 1 yf, n., Gen. pi. lyfj a, Leegedom. 
Et mer passende Navn kunde der ikke Andes for det Bjerg, om 
hvilket det heder: 
J)at hefir lengi yerit 
sjukun* ok gftrum 2 gaman; 
heil ver&r hver, 
J)6tt hafi ars sott, 
ef {>at klifr kona. 
Herfra ledes vi videre til en anden Formodning. Jeg tror, 
at det i y. 49 skal hede: 
Lengi ek sat, 
Lyfjabergi £* 
for ljtifu bergi 4 (paa det kjsere Bjerg). Omvendt er i Kjob. 
Udg. den Formodning fremsat, at man i V. 36 skulde laese. 
Ljufaberg J)at heitir. 
Det er ved Begyndelsen af denne Afhandling beiwt, at Gro- 
galdr viser sig at vsere fra Hedendommens sidste Tid. H 0 ie nu 
Grogaldr og FjOlsvinnsmdl sammen til et Helt, saa maa ogsaa 
det sidstptevnte Digt, som vi ligeledes have i sene Papirafskrif- 
ter, vsere fra denne Tid. Der er intet i Digtet selv, som mod- 
siger dette, tvertimod maatte vi ved en Betragtning af det alene 
komme til samme Resultat. Ti Fjolsvinnsmal tilharer i det hele 
aabenbart et s en er e Standpunkt end de ovrige mythiske Eddakvad: 
I disse „trseder Ideen os imade i og med Billedet (Symbolet) som dens 
egentlige Udtryk"; i Fjolsvinnsmal have vi derimod vistnok en alle- 
goriserende Digtning, den til Grand liggende Ide har med Hen- 
denske Land, da den seldste danske Opskrift kalder Moons Fader „hedenske 
Konning.* 
' L og H knnne, saa som de strives i gamle Haandskrr., let forveksles. L.ge- 
ledes formoder jeg i Fjolsv. 26: 
L se v ft teinn heitir hann, 
en hann gdrbi Loptr ruinn 
2 Saaledes maa man nodvendig tese med Egilsson (lex. poet. 801 b), ikke svi- 
kum ok s 4 ri; sviknm giver her ingen Mening, to Hskrr. have e„ik. og 
sjdkr ok sarr forbindes stadig. 
