166 
x = o eller -p, derimod y en aftagende Funktion, altsaa dy po- 
Sltiv > naar dx negativ, dersom y = o svarer til x = 1 eller oo. 
Naar s er imaginaer, saa er Forholdet netop omvendt. 
Forelobig bemaerkes nu forst, at 
1 ’ 
x . 1—X . 1—k 2 x 
dx 
x—1. k®x—1 
2K 
l 
Sy 
dx = r dx 
~ x -l—x.l—k 2 x J V^x . x—1.1—k 2 x 
2K', 
hvilke Ligninger let erholdes ved Hjaelp af de Transformation er, 
hvormed k gaaer over i sig selv. 
Dette foiudsat kan man supplere Integralerne paa hoire Side, 
idet man tilfeier Integralerne fra x lig Nul til x lig den nedre 
Graendse, og samtidig atter fratraekker deres Vaerdie udtrykt ved 
K og K\ 3 
Idet vi integrere fra o til 1, 1 til -L, ^ til oo, - oo tilo, 
og under Integrationslobet kun tillade et Radikal at forandre sit 
Fortegn, naar dets Vaerdie bliver o eller oo, idet vi fremdeles 
supponere, at alle Radikaler ere positive, idet der integreres fra 
o til 1, saa kunne vi forovrigt paa forskjellig Viis bestemme Ra- 
dikalernes Fortegn under de forskjellige Integrationslob. I de 
naevnte fire Tilfaelder ville vi fastsaette dem saaledes 
Vx. ]/i— x . yi- k 2 x 
Vx . ij/x—l. yi — k2 X 
Vx . ij/x— 1. ij/k 2 x — 1 
-i]/-x. J/l—x . yi _ k*x. 
Idet man saa integrerer fra o til x, 1 til x, til x, ± oo til 
, " man, naar de givne Ligninger skulle fyldestgjores, og tillig e 
Kontmmtetsprincipet overholdes, erholde Radikalerne med folgen- 
e or egn i de fire Tilfaelder, eftersom s er reel eller imaginaer, 
