200 
dig* tiUige at sige, at man ikke vilde tillade nogen Attend™* 
en. Til at sikre Tokammersystemet almindelig Anvendelse maatte 
e synes tilstrsekkeligt, at man ikke for nogen Art af Sager ud- 
trykkelig indferte Eetkammerbghandlingen. Committeeforslagets 
rau S h ed om) hvem der skuJde haye Forg]agsret . andre gageri 
en em, paa hvilke Tokammersystemet skulde komme til An¬ 
vendelse, om Formerne for Eetkammerbehandlingen ogom, hvor- 
v.dt de Beslutninger, som det udeelte Storthing maatte fatte, i 
Almmdebghed tiltreengte Kongelig Sanction for at blive gyldige, 
indeholder derfor et Vidnesbyrd om, at det ikke var Hensigten 
td ade begge Storthingets Afdelinger at trmde sammen til Af- 
gjerelse af nogen Sag. Isser er dette klart deraf, at Committeen 
har undladt under en eller anden Betingelse at paabyde eller 
P S , 6 ® en saadau . Sammentraeden for det Tilfselde at gjentagne 
Behandlmger af en Sag i begge Afdelinger viste sig utils tnekke- 
p-Pt ^ ^J eie ^ rin ^ e Enighed mellem dem om et af Odelsthin- 
get ovforslag. Thi vil man forst opgive den folds tsendige 
jennem orelse af Tokammersystemet, saa Jigger det unegteligt 
nsermest at tillade Afvigelse under ssadanne Omstmndigheder, da 
pl hV , UIlder beh0rige Garantier at aabDe Adgang * en 
6 “ ng af et saada nt Forslag har det i sin Magt at bade 
oget paa Todelingens Ulemper uden ganske at opgive dens Fordele. 
Hi t a eD ® ttC Undladelse af i n °g et og isser i dette Tilfselde at 
. 6 6 eD Fsellesbe handling betegnede altsaa Committeens Me- 
mg paa en Maade, der maa vaere tilstrsekkelig for den, som 
a ene s aer paa den upartiske Fortolknings Standpunkt. Som 
sen ere Begivenheder viste afskar den derimod ikke al Foranled- 
ning i under Committeeforslagets Afgjorelse i Rigsforsamlingen 
at underage det en anden Tanke. At det for den systematiske 
u s sen igheds Skyld og til Forebyggelse af al Tvivl og Vaklen 
var hensigtsmassigt at tage udtrykkelig Bestemmelse om, at alle 
e under hele Storthinget horende Sager skulde behandles i Odels- 
& °§ Lagthing, kunde imidlertid saameget lettere undgaa 
comnntteens Opmanksomhed, som end ikke det Adler-Falsenske 
ast havde nogen enkelt Paragraph, der ligefrem ogudenOm- 
