201 
skrivning udtalfce denne Hovedssetning, medens den dog efter dette 
Udtryks hele Iudhold ikke i mindste Maade var tvivlsom. Mindre 
skarpfc fremtraadte den vel i Commitfceens Forslag. Men heller 
ikke her hvilede den alene paa Mangelen af al Hjemmel for Stor¬ 
thinget til igjen at traeee sammen som Eenhed, efterat Lagthinget 
engang var valgt og havde constituent sig. Forslaget indeholdt 
nernlig ogsaa et Par Bestemmelser, der ialfald i Coinmitteens 0ine 
maa have fremstillet som positive Udtryk af dens Tanke, at De- 
lingen skulde vsere fuldstsendig. Disse ere: 
1. Udkastets § 78 (Grundlovens § 49): „Folket udover sin 
lovgivende Magt ved Storthinget, som bestaaer af et Lagthing og 
et Odelsthing. u Denne Paragraph, der i Forslaget danner Ind- 
ledningen til en Rsekke Bestemmelser om Storthingets Myndighed, 
vil ved Udtrykket „lovgivende Magt a aabenbart betegne Indbe- 
grebet af hele den Storthinget tillagte Myndighed og ikke blot 
den enkelte Art afsamme, der omhandles i vor nuvserende Grund- 
lovs § 75 a og §§ 76 til 79. Og at den Corporation, hvem hele 
dennne Myndighed tillagdes, i umiddelbar Forbindelse dermed 
sagdes at skulle vaere deelt i Odelsthing og Lagthing, vilde have 
vseret en Urimelighed, hvis Delingen var tsenkt at skulle finde 
Sted alene i visse Sager. 
2. Den S^etning i Committeeudkastets § 79 (Grundlovens § 
74) „Ethvert Thing holder sine Forsamlinger sserskilt,“ Detkunde 
ved forste Oiekast endog synes, som om denne Bestemmelse 
indeholdt et Forbud mod, at de tvende Thing nogensinde traadte 
sammen for at virke som Eenhed. Saaledes behover Bestem- 
melsen dog ikke nodvendig at fortolkes; thi ellers maatte den 
have vseret udeladt af vor nuvserende Grundlov. Dens Hensigt 
behover altsaa ikke at strike sig videre end tilatforbyde begge 
Afdelinger i Sager, som skulle behandles s?erskilt i hver af dem, 
at treede sammen, om det end kun var for i Fsellesskab at over- 
Isegge, saaledes som de fire svenske Stsender nu ved en Foran- 
dring i Rigsdagsordningens § 46 have faaet Adgang til. Un¬ 
der en Ordning af Forholdet mellem Afdelingerne som den nu 
stedfindende faaer dog et saadant Forbud saa liden sand Betyd- 
