207 
Alternativer, som det har sfcillet mod hinanden, i Virkeligheden 
vare paa den ene Side Behandling i det samlede Storthing, paa 
den anden Behandling i begge Afdelinger samt at det navnlig har 
vaeret Hensigten at faa Behandling i det samlede Storthing fore- 
skreven for nogle af de vigtigere Functioner, som § 75 havde 
tillagt Nationalforsamlingen. Hvis den i Grundlovens § 49 nu 
indeholdte Bestemmelse, sammenholdt med § 74, var bleven ind- 
remmet den Betydning, som den havde i Committeens Forslag, 
og i hvilken den aabenbart var bleven antagen, saa. vilde altsaa 
dette Forslag have havt til Hensigt deelviis at faa omgjort tid- 
ligere fattede Beslutninger om en fuldstaendig Indforelse af To- 
kammersystemet. Men saaledes har Rigsforsamlingen ikke for- 
staaet hverken sin egen tidligere Beslutning eller Forslaget. Da 
nemlig dette den paafblgende Dag, og efterat man imidlertid 
havde antaget de til Grundlovens §§ 76 til 85 svarende Paragra- 
pher, kom til endelig Behandling, besluttede Rigsforsamlingen „at 
Fordelingen af bemeldte Forretninger skulde overlades til Stor- 
thinget selv,“ hvilken Beslutning dog ikke indlemmedes i Grund- 
loven. Meningen med samme kan ikke have vaeret, at Storlhin- 
get skulde have det i sin Magt ved Reglementsforskrift at hen- 
laegge nogen i § 75 det hele Storthing tillagt Function udeluk- 
kende under den ene Afdeling. Thi dette inaatte have vaeret 
udtrykkelig sagt i Grundloven selv. Tanken med hiin Beslutning 
kan da blot have vaeret, at det burde staa Storthinget frit for som 
udeelt Corporation at afgjore enhver Sag, hvorunder der ikke 
var Sporgsmaal om at give nogen egentlig Lovforskrift. Og da 
denne Beslutning ikke blev optagen i Grundloven, har det vaeret 
■Rjgsforsamlingens Mening, at den ikke kom i Strid med eller en- 
gang var et nodvendigt Tillaeg til dennes Bestemmelser, med andre 
Ord, at man ikke ved §§ 49 og 74 havde indfort et almindeligt 
Tokammersystem. Hvis Constitutionseommitteens Forslag forov- 
J ^gt var bleven uforandret antaget, saa vilde denne Fprtolkning, 
Ua gtet den naesten kan siges at vaere authentisk, af de forhen 
a nf0rte Grunde vanskelig kunne have vaeret befulgt. Men som 
be kjendt havde § 76, da Rigsforsamlingen fattede den heromhand- 
