209 
deri, at den var knyttet til Bestemmelserne om en anden Institu¬ 
tion, nemlig Tokammerdelingen, hvis Anvendelse stodte paa staerk 
Modstand og det af Grunde, der vare Sanctionssporgsmaalet heelt 
og holdent uvedkommende. Men 'til denne Side af Sagen er det 
ikke Hensigten at udstraekke nservaerende Undersogelse. 
Tillaeg til Afhantilingen om Hellerislmnger, S. 89—103. 
(Af Holmboe.) 
Efterat min Afhandling om Helleristninger var trykt, gjorde 
jeg Bekjendtskab med A. E. Holmbergs Vaerk: Skewdinar lens Hdll- 
ristningar, hvis righoldige Samling af Afbildninger er afVigtighed. 
Texten er deelt i to Afsnit, af hvilke det forste v Almdnn Beskrif- 
ning“; der deels indeholder Beskrivelse over Ristningerne, deels en 
Udvikling af Forfatterens Anskuelse med Hensyn til Figurernes 
Hensigt og Betydning. Det andet Afsnit, v Enskild Beskrifning ^, 
leverer Forsog paa at tolke de enkelte i hvert Feldt samlede 
Figurer. Disse Forsog erkjender han dog at vaere meget man- 
gelfulde, idet han slutter Afsnittet med den Bemaerkning, at han 
ikke tor naere det Haab, at en specie] Tolkning vil lykkes. „Tvert- 
om“, siger han, „tror jag for egen del, at sedan man uttomt sin 
skarpsinnighet och gissningsform&ga p& dylika tolkningsforsok, 
man slutligen skal hinna den samma erfarenhet, som uttalar sig 
i det bekannta: Oleum et operam perdidi! tt 
I forste Afsnit yttrer han sig derimod med mere Selvtillid, 
og udtaler S. 27 sin Anskuelse af Figurernes Betydning korteli- 
gen saaledes: „Det er rnindre antageligt, att hallristningarne i 
allmanhet forestella s&dana handelser, som haft n&got vigtigare 
inflytande p& landets Oden, s&som samhalle. Deremot ar det 
otviflaktigt, att vi der lasa dessa sm& hofdingars historic, hvilka 
mot Slutet af hednatiden fyllde Europas Kuster med d&net af sina 
vapen, och att ristningarne s&ledes aro ett slags biographier eller 
att-taflor, paa hvilke hvar och en enskiljd hofding eller dess 
att l&tit anteckna sina, under sitt arofulla afventyrlif ofvade, fore- 
A A 
