219 
mende pythagoreiske Begreb, vil en uhildet BetragtniDg neppe kunne 
lsegge nogen anden Mening, end den samme Opfattelse, som Rbth 
anseer for en senere Omtydning af det Hele. Hvorledes forovrigt 
hiin Indrommelse angaaende Telauges lader sig forene med den 
Paastand, der synes at henvise denne saakaldfce Usands til den 
efterplatoniske Tid, (se foran), er ikke let at sige. Thi at f.. 
Ex. den telaugiske Theorie skulde have indskrsenket sig til en 
blot abstract Mathematik uden reel Betydning, er utaenkeligt alle- 
rede af den Grund, at hans Skrivt gjorde Fordring paa at frem- 
stille en Tal-Theologie x<xt otpidpiov fi'eoXoyi'a). 
At forresten den pythagoreiske Tal-Theorie i Tidernes Lob 
har efterhaanden udviklet sig og hos Pythagoras selv ikke vseret 
saa udfort, som den senere i Skolen fremtrseder, er i sig selv 
sandsynligt, ja nodvendigt. Kun bliver det paa Grund af Kilder- 
nes Taushed, idet de fordetmeste behandler Pythagoreismen som 
et sluttet Heelt, fast umuligt- noiere at paavise denne Udviklings 
historiske Trin eller sige, naar den eller den Modification er ind- 
traadt. Men netop denne Omstsendighed ved den historiske Tra¬ 
dition gjor det lidet sandsynligt, at der nogensinde inden Skolen 
er skeet et saa vmsentligt Omsving, ja en Endevendelse af det 
hele Standpunct, af hvilken, hvis den havde tundet Sted, dog 
nogenlunde merkelige Spor maatte vsere levnede. De Spor, som 
Roth har troet at findc, ere, som vi have viist, ingen. Kildernes 
maerkelige solidariske Behandliug af Pyfhagoreismen lader netop 
formode en meget rolig, continueerlig Udvikling, hvilken ogsaa 
vil findes bedst stemmende saavel med Principets egen Natur, 
som med den pythagoreiske Skoles traditionelle Organisation. 
Roth har her aabenbart ladet sig forlede af sin ovenfor berorte 
Tilboielighed til i den grseske Philosophies oprindelige Stadium 
for enliver Priis at gjenfinde det orientalske Standpunct, og som 
Folge deraf til at ansee enh\^er veesentlig Afvigelse heist som en 
senere Udartning. Men selv om vi ingenlunde ville bestride., at 
Pythagoras har paa en Maade taget sit Udgangspunct fra sine 
Lserere ^Egypterne, saa ansee vi det sandsynligere, naar dog 
et vsesentligt Spring skal ssettes, at ssette dette imellem ^Egyp- 
