228 
feldig Biomstsendighed (f. Ex. den at Solen indtager det 7de 
Sted), saa glemme yi, at Tallet hist netop betragtes som det 
Vsesentlige i Alt, medens alt Andet derved er mere eller mindre 
- eller maaskee endog conseqventere: lige ursesentligt. Det er 
Principets egen Abstracthed, hvoraf den, som det synes, brogede 
og uforsvarlige Anvendelse er en Folge. Den yderste Conse- 
qvents, hvortil Pythagoreismen leder, og som yi ogsaa yirkelig 
see at fremtrsede i dens senere Periode, er at det Hele oploser 
sig i et ganske vilkaarligt Spil, en Sammenblanding af Alt, hvor- 
yed man igrunden af Alt kan gjare Alt. Men af dette reent yil- 
kaarlige Spil spores endog Mindst i den feldre Periode, hvor den 
yistnok ufuldkomne Iagttagelse dog endnu lededes af et vist spe- 
culativt Instinct, et umiddelbart Syn for Sagen, som uyilkaarligen 
heftede sig ved Bestemmelser, der i Virkeligheden yare ysesentlige, 
medens senere Systemets Formalisme tog Oyerhaand og det in- 
stinctmsessige Indblik i Sagens Realitet forholdsyiis tabte sig. Saa 
gaaer det jo stedse. Egentlig kan man derfor gjerne gaae ind 
paa, at Tallene i den oprindelige Pythagoreisme, netop fordi de 
betragtes som Tingenes absolute Vsesen, igrunden ere mere end 
al - dog ikke fordi de gjenkaldte foregaaende mythiske eller 
empinske Forestillinger, men fordi de ere en Forudahnelse af 
ldeen, og netop den, om man yil, yaklende og mangfoldige An- 
en( e e, som de snart fik, vidner om, at det dog er Talbegrebets 
Eiendommelighed, som ytesentlig haf gjort sin Ret gjteldende. 
g efc netop vai det sidsfce, som fastholdtes og accentueredes 
lgeoverfor den empiriske Iagttagelse _ ikke omyendt- derom 
ndner udtrykkelig den Bemerkning af Aristoteles, at Pythagore- 
erne, for i sit Verdenssystem at faae sit betydningsfulde Tital ud- 
ry , ngerede det tiende Legeme, Modjorden, (avT^wv) son! 
endnu Ingen hayde seet og Ingen kundekomme til at see. „Ef- 
er i, eder det, „Titallet synes at yaere noget Fuldkomment og 
om atte hele Tallenes Vsesen, sige de ogsaa at Himmelsphae- 
eie ti, og da kun ni ere aabenbare, antage de derfor som 
den hende en selvgjort, Modjorden.^ Saa langterdet fra, atde, 
1 Ar. Met. 1, 5. 
