18 
leshed imod den aquilejensiske Kirkes Tilsaetning itwisibili et im- 
passibili til Credo in Deo Patre omnipotente. Denne Polemik har 
her fortrsengt enhrer udlaeggende Bemserkning til den forste Ar- 
tikel selv. Endelig fremtrseder den tredie Gang strax efter Ud- 
Iffiggelsen af Symbolet i Begyndelsen af SlutningsbemjErkningerne 
(s. det sidste af de S. 13 anf 0 rte Steder og det Ifengste af de S. 
14 anforte, to Steder, der forbindes med hinanden ved Ordene: 
cum habeas in libro Apocalypsis Johannis, qui libellus canonizalur, et 
maxtme ad fidei proficit fundamenhnn; ibi enim evidenter omnipo- 
tentem dominum nostrum Jesum Christum memoravit. Licet et in 
aliis locis, tamen in ipso libello „si qui, inquit, addiderit ant detraxe- 
rit, judicium sibi sumit et poenam^^). Her bekjsemper Ambrosius 
enhver Forandring af Symbolet. 
Foranledningen til denne Polemik, med hvilken Ambrosius, 
som sagt, staar ganske ene - i ingen af de mange sermones, ho- 
miliw in traditione eller redditione symholi, som vi endnu have tilovers 
Og overhovedet ingensteds i hele den oldkirkelige Literatur finde 
vi noget Lignende -, har, som allerede S. 8 ytret, upaatvivlelig 
den Omstsendighed givet, at Arianeme havde beraabt sig paa Or¬ 
dene itwisibili et impassibili i det aquilejensiske Symbol for sin 
Paastand, at Sonnen, Logos, var visibilis et passihilis og derfor 
ikke kunde vmre Gud i egentlig Forstand, en Paastand, imod 
hvilken Ordene 9aff)tovTSf si’vai -- xpsitrov t aXXotoTov tov ufov 
xou e-sou 1 det til den (egentlige) nicsenske Bekjendelse tUfoiede 
Anathema over Arianeme ere rettede, og som de anforte Ord at 
den aquilejensiske Kirkes Daabsbekjendelse virkelig kunde synes 
at begunstige. Ambrosius saa af denne Paaberaabelse, hvor far- 
ligtog betaenkeligt det var at tilfoie, omendiden bedste Mening,i 
• Det havde den aquilejensiske Kirke natnrligviis gjort med Ordene invisibili et 
mpassM,. Man kan see dette af hvad Eufin, et Medlem af denne Kirke, i sin 
£xpo3,i,o ,n Symbotum Apcstolorum, hvori ban ndltegger Symbolet i dets aqnile- 
jensiske Form, bemsrker om disseOrd: „Sciendum,‘‘ siger ban nemlig om dem, 
duo senuone, in ecclesia: Romante symbolo non habentur; constat autem 
apu nos adduos hareseos caussa Sabellii, illius profecto, quce a nostris Patripas- 
^^ana appellatur, id est, <iu. Patrem ipsum vet ex virgins natum dicit, vet passum 
mrmat « con«. Vt ergo excluderetur talis impietas de Patre, videntur hose ad- 
