24 
Fylde og RigdomiUdtrykket. Og disse Eiendommeligheder have 
i Forening med den grseske Orients i dens speculative Begavelse 
og Opgave begrundede Forkjserlighed for og Vsegtlseggen paa den 
christelige Lser^s speculative Dele, i Forening fiemdeles med, at 
de orientalske Kirker aldrig have vidst Noget om, at Symholet 
var forfattet af Apostlene (s. ovenfor S. 20 Not. 1)\ ogiForbin- 
delse endelig med den Omsteendighed, at de vare alle Hseresiers 
Hjem og Hovedsaede, frembragt det modsatte Resultat, at Sym- 
bolet i dem allerede tidlig fik antihaeretiske Tilssetninger, hvis 
Msengde med hver ny opdukkende Haeresi tiltog, og at det her 
overhovedet blev behandlet med den allerstorste Frihed. En 
Mand af saa eminent romersk Aand, som Ambrosius, maatte denne 
Fremgangsmaade vaere aldeles imod. Han dadler den dog af 
de ovenfor S. 7 f. og S. 8 f. anforte Grunde allermeest ved den 
aquilejensiske Kirke, som ogsaa derved, at den havde optaget et 
Par antihaeretiske Tilsaetninger til Symbolet egentlig var bleven den 
occidentalske Kirkes Characteer og Daabsbekjendelsespraxis utro. 
Den occidentalske Kirkes, thi, hvad der gjaelder om den ro- 
merske Kirke, gjaelder angaaende antihaeretiske Tilsaetningers Op- 
tagelse i Symbolet ogsaa om de ovrige occidentalske, som forov- 
rigt med Hensyn til Optagelsen af nye Led og Leddele og 
andre ikke antihaeretiske smaa Tilsaetninger og med Hensyn til 
Forandringer i Leddenes Raekkefolge vare mindre strenge og 
aengstelige end den aeldre romerske Kirke^. 
‘ Omvendt vidner den grseske Kirkes Behandling af Daabssymbolet om, at denne 
Kirke aldrig kan have vidst Noget om, at det var et Verk af Apostlene. El¬ 
lers vildc den neppe have behandlet det som den gjorde. Det indirecte Vid- 
nesbyrd om, at Orienten ikke har holdt Symbolet for forfattet af Apostlene, 
som ligger i dens Behandling af sammes Ordlyd, stemmer paa det Skjenneste 
overeens med de directe om det Samme, og tjener dem til en kraftig Stette. 
* Den seldre romerske Kirke. Omtrent fra den anden Halvdcel af det femte 
Aarhundrede af opgav nemlig den romerske Kirke sin tidligere Strenghed og 
JEngstelighed med Hensyn til Symbolets Ordlyd, og optog efterhaanden alle 
de Bcstanddele af Symbolet, hvorved det senere romerske, vort nuvserende ro- 
mersk-occidentalske Daabssymbol adskiller sig fra det seldre romerske. Hoved- 
aarsagen til denne Eorandring var den Orastsendighed, at den romerske Kirke 
fra det anforte Tidspnnkt af, bortreven af Tidens fra den grseske Kirke iid- 
