120 
Natur. Han formoder, at hver lagttager seer sin egen Nordlys- 
bue paa samme Maade, som man seer sin egen Regnbue, saa at 
aUe Fors 0 g paa ved Maaling at finde en Nordlysbues Hnide ere 
musoriske. Han ndtrykker sig herom saaledes : (Sml. den tyd- 
ske Originaludgave af Aragos samlede Vserker Bd. 4 p. 468.) 
„Disse paa Parallaxernes Betragtning grundede Methoder 
gjare den Forudsmtning, at man overalt iagttager den samme 
Bne, jeg mener de samme materielle Partikler, som blive lysende 
af ukjendte Aarsager. Tager jeg ikke feik- saa vil denne Ante- 
gelse omhyggelig pravet vaere udsat for mere end een alvorlig 
Tvirl (mehr als einem ernstlichen Bedenken unterliegen).“ 
„Den af Jordmagnetismen afhaengige Stilling af Nordlysbuen 
beviser Intet yidere end, at Phaenomenet ligger syrame- 
trisk med Hensyn til Jordens magnetiske Axe.i Den 
ags Forrykkelse, som Domens Middelpunkt (o: Straalernes Con- 
gentepunkt) lider ved enhver Forandring af lagttagelsesstedet, 
ader sig ikke forklare ved blotte parallaktiske Virkninger. Denne 
Forrykkelse er nemlig saa beskaffen, at en lagttager, som fra 
Pms gaaer , Retningen mod den magnetiske Nordpol, seer det 
sydbg for Zemt liggende Middelpunkt afKuppelen hmve sig stedse 
mere over Horizonten; men dette er netop detModsatte af, hvad 
der m^tte mdtraede, om Knppelen var et straalende Pnnkt og 
Ikke en slet og ret perspektivisk Virkning.« 
mene”f I^^el af Nordlysphmno- 
hyZZ aT “dseer man ikke, 
dentlT” ‘I- ly-nde Bne i Paris er 
Man bemJ ^ Strasburg, Munchen, Wien o. s. v. 
Phl!m? 1 hemmelighedsfulde 
rXTiaT " det blev paavist, 
^-dlys, ligesom sin egen 
Maeno-de Hn H desuden vaere en Vinding, naar en 
“ lag, omendskjant de hidrare fra Msend som 
Itke ndliffiTet af Arago. 
