126 
tye til corresponderende lagttagelser. Da jeg havde overbevist 
mig om, at den nedenfor givne Lasning af Opgaven var praktisk 
brugbar — endog i en Grad, der langt overtraf min Forventning, 
var det mig naturligvis af Interesse at vide, om ikke samme 
Methode tidligere var bleven anvendt. Hvad jeg derom bar fun- 
det indskraenker sig til en geometr. Oplosning for det specielle 
Tilfaelde, at man bar maalt en Ncrdlysbues apparente Hoide og 
bonzontale Amplitude, men som bviler paa den urigtige Forud- 
ssetnmg, at Buen er symmetrisk om Jordens geographiske 
Axe. Denne Oplosnmg er allerede given, rigtignok uden Bevis 
og i en feilagtig Form, af Fr. .Cbr. Meyer i en Afbandling de 
luce boreali i Comm. Acad. Petrop. 1726 T. I. Hans Formel 
Andes berigtiget af Maupertuis i Hist, de I’Ac. de Paris 1731. 
Hvorvidt denne Losning senere er bleven nsermere udviklet eller 
bragt i praktisk Anvendelse, er mig ikke bekjendt. 
Nedenstaaende Oplosning bviler paafolgende Forudsmtninger. 
1. At Nordlyset viser sig som en regelmsessig godt be- 
graendset Bue. 
2. At Buen — i Overeensstemmelse med den almindebge 
Erfaring — bar sin storste Elevation i lagttagerens mag- 
netiske Meridian; at den altsaa i Virkeligbeden folger en 
krum Linie, der overalt retvinklig skjaerer de magnetiske 
Meridianer o: at den bar samme Flugt som en magne- 
tisk Parallel. 
3. At Hoiden over Jordens (Havets) Overflade er den samme 
langs bele Buen; en Forudsaetning, som uden videre folger 
af No. 2, da Buen i modsat Fald ikke saa regelmaessig vilde 
have sin storste Elevation i den magn. Meridian. 
At den synlige Deel af Buen ikke er storre i virkebg 
Udstrmkning, end at den kan ansees for en Cirkelbue, 
for et Stykke nemlig af den Cirkel, der oscnlerer den mag¬ 
netiske ParaUel igjennem Buens apparente Midtpunkt. 
5. At man kjender den geocentriske Vinkel imellem lagttage- 
ren og Nordlysbuens (den osculerende Cirkels) naenneste 
