194 
Aars Alder havde opnaaet et saadant Embede og at han i 1814 
kuns 32 Aar gammel kunde vaere erkjendt for det norske Uaf- 
hsengigheds-Partis kraftigste Talsmand og egentlige Havding, kan 
ikke forklares uden af dette bans i Norge dobbelt maerkelige 
Slaegtsforhold. Han lignede saaledes ikke blot i Ungdommens 
Kraft, i Grundsaetningernes Frisind, i Karakterens Heftighed og 
i literaer Haeder, men ogsaa i aristokratisk Stilling denne lange 
Raekke af franske Adelsmaend, som i Revolutionens forste Aar 
anforte Folket i Kampen for dets Rettigheder. Han var saa lig 
en Noailles, en Condorcet, eller en Mirabeau, som IndiTider af 
torskjellige Folkeslag og forskjellige Tider kunne vaere. Des- 
vaerre gik ogsaa Ligheden didhen, at Omskiftelsernes Modsaetning 
minder om de franske Girondisters og Constitutionelles marke 
Soi-gespil. 
Imellem K. Magnus Falsen og disse franske Folkeledere var 
der dog en meget stor, omendskjont ganske upaaagtet Forskjel. 
De vare Insnrgenter og Opponenter imod Regjering og Konge- 
magt. K. Magnus Falsen var midt under sin Tribun-Virksomhed, 
medens ban grundlagde en demokratisk Frihed, en Ministeriel, 
ja som det naesten synes en Agent for Hoffets hemlige 0nsker. 
Tbi saa maerkeUgt formedes den Tids store Omskiftelser at 
Danmarks og Norges Konge Fredrik 6te, i Maj 1813 maatte sende 
Faetteren Kristian Frederik (siden Danmarks Kristian 8de) soffl 
Statbolder til Norge med den mest udstrakte Fuldmagt. Denne 
Prins stod til sin sonnelose Konge i det ubehagelige Forhold 
at vaere bans Tronarving, bvilket i de fleste Tilfaelde plejer at 
fiemkalde Misnndelse og Miskjendelse, isaer bos en Konge aif Fred* 
rik 6tes indskraenkede Aandsevner og Herskelyst. Og denne ilde 
anskrevne Slaegtning skulde nu eftertrmde Kongens Svoger, Prins 
Fredrik af Hessen, der netop var bans Yndling og som fdlte si? 
saa vel i Norge at ban ugjerne forlod det (Mejdell). 
Forst flere Maaneder derefter, nemlig den 25de Oktbr. 1813) 
Andes i vort Regjeringsblad, Tiden, indfort en udforlig aktmaessig 
Forklaring om de Forhandlinger med Sverige, som paataglige“ 
havde tvunget Kong Fredrik tU at betro det ene af sine Riger 
til en saadan Efterfolger. 
