198 
en „oberoende existens«, politiske Refctigheder og et repr®- 
sentativt System og det var kun paa dette Vilkaar at et Parti for 
Sverige fandtes der. Dertil kommer, at Adlersparre, Posse, Wet- 
terstedt, Platen, kort nsesten alle de Maend, som i 1809 Aars Revo¬ 
lution spillede en Hoved-RoUe og fra Begyndelsen havde indviet 
Karl Johan i Rigets politiske Planer, havde fraraadet enhver Tanke 
om at ivaerksffitte Foreningen under andre end de nysnavnte Vil¬ 
kaar som i hojeste Grad forkastelig og umulig.“ 
Hvis man derimod ved et Selvstsendigheds-Parti taenker sig 
Maend, som vilde berede Norge et isoleret-uafhmngigt Tilvsr, 
uden Forening med nogen anden skandinavisk Stat, vil det snart 
indsees at mindst Prins Kristian Fredrik havde en saadan Hensigt. 
Ikke allene maatte han som dansk Tronarving vaere et le- 
vende Pant og en fremtidig Bergen for Norges vedblivende For- 
bindelse med Danmark; der ere nok af Beviser for at han delte 
det 0nske hos danske Fremtidsmaend om Forening med Sverige, 
som allerede i 1799 havde ledet til Oprettelsen af Selskabet „det 
forenede Skandinavien,“ under Malte Bruns Forsaede. Han af- 
veg heller ikke i dette 0nske fra sin Faetter Fredrik 6te. Men 
bans Midler vare andre, ligesom bans Karakter. Det mislykke- 
des for Fredrik 6te, uagtet Napoleons Anbefaling, at vinde den 
svenske Rigsdags Stemmer tU Tronfalgen, fordi han ikke vilde 
opofre sin arvede Enevoldsmagt. Men Kristian Fredrik havde 
a erede, dengang, i 1810 faaet nogle Stemmer til Kronprins*. 
aa tidligt havde han da gjort sig bekjendt for den liberale Poll- 
ik, som han tydeligere udviklede, saasnart han i Norge kom i 
en selvstaendigere Stilling. 
Karl Johan blev af Rigsdagen foretrukken for Kristian Fred¬ 
rik, men den svenske Politik arbejdede ikke desmindre med saui- 
haerdighed paa at bevirke Foreningen med Norge, 
f *1 .1 Kristian Fredrik under sin Styrelse i Norge op- 
tattede disse Bestrsebelser, kan man endog skjoiine af den ord- 
appe Regjermgspresse, vi dengang havde. Den forsegte ikke 
a opaegge Nationalhadet imod detNabofolk, fra hvis Styrelse bine 
Bergman Schinkel 8 B. S. 31. 
