200 
Men en ganske anden Sag er det Tillaeg, som sffidvanligvis i 
Norge bar vseret taenkt, at ban skulde ville optrsede som uind- 
skrsenket Konge. Denne Forvexling af ganske forskjelUge stats- 
retlige Begreber er i Skandinaviens Histoiie seldgammel. En valgt 
Konge tsenkte man sig i vor Middelalder som indskraenketaf den 
Polkerilje, der havde kaaret ham. En Arvekonge var af Guds 
Naade, og skyldte allene Gud Regnskab for sine Handlinger. 
Saaledes var det egentlig kuns Arre-Hen-edommet, som udtryk- 
kelig i Danmark betroedes Fredrik 3je og i Sverige Karl llte. 
Men Enevoldsmagten fulgte deraf som en naturlig Folge, og Sam- 
tiden ansaa det ikke som noget Tiltag, ja forundrede sig ikke 
derover. 
Det er saaledes forklarligt, at man i Norge i 1814 gjorde en 
saadan Sammenblanding af Arveret og godtyklig Regjering. Alli- 
gevel passede den knns slet med et saa revolutionart Tidspunkt 
som 1814. Den stemmede heller ikke med Kristian Fredriks se- 
nere Forhold under den norske Konstitiitioris Udarbejdelse, og 
den kan allermindst bringes i Samklang med bans bevisUge Pla¬ 
ner td at erhverve sig de srenske Frihedsmeends Bifbld og Stemmer. 
Der er altsaa stor Rimelighed for at ban, dersom de Norske 
havde udraabt ham til Konge, vilde have gjortsigen endnustarre 
Fortjeneste af at oktrojere dem en fri Forfatning end siden ved 
t antage den Gruridlov, som de forelagde ham samtidig med 
Kongevalget. 
Rde anforer selv en Omsteendighed, som vidner om at der 
ed Njtaarstid i Kristiania vare usaedvanlige Planer i Gjsere bos 
Statholderen. Hans Fortrolige, Brock, sendtes den 2 Jan. td 
Fredrik 6te, under saa farefulde Omstmndigheder, at Sendelsen 
allene kan forklares af at den gik ud paa Ting, der ikke kunde 
betroes Papiret. 
Det er ogsaa en naturlig Folge af det Forhold, hvori Pnn- 
staa til deres Overhoved og som af dem betragtes som Kil- 
alle deres egne Rettigheder, at Kristian Fredrik hv^rken 
an e lade sig udraabe eller vselge til Konge i Norge, nden at 
rednk den 6te maa have vjeret vidende derom og samtykket 
