202 
I Begyndelsen drejede Sagen sig om Napoleons Skjfebne. 
Dersom Danmarks store Bundsforvant gik sejrrig ud af sin Dads- 
kainp, vilde ogsaa dets Troskab bleven belonnet og Faren vsre 
borte. Men dette store Sorgespil var ikke afgjort, forend netop 
da Loddet i Norge var ugjenkaldeligen kastet. Da Prins Kri¬ 
stian blev Norges Statholder, var Napoleon endnu Herre over 
Tyskland, hvor ban vandt Sejrene ved Ltitzen og Bautzen. Da 
Prinsen i December 1813 og i Februar 1814 eftertragtede Konge- 
vffirdigheden, var den store Krigshovding endnu Herre over Frank- 
ng- Fod for Fod forsvarede ban sit Lands Enemarker med en 
Haerforer.Dygtighed, hvorpaa ban maaske aldrig afgav mere glim- 
rende Vidnesbyrd. Den bragte endog bans Modstander, Karl 
Oban, til at tro at Sejrberren ved MontmiraU og Cbamp Aubert 
atter vilde blive istand tU at vakke Franskmmndenes Krigeraand 
^ et Fortvivlelsens Held, ligt det i 1790 Aarene. Da omsider 
apoleons Paid den 30te April stod forkyndt i Norges Tidninger, 
blev Nationen overrasket, uagtet Nederlaget var forudsagt afMib 
^ er. Thi det er en Saeregenbed at kun de faerreste Mennesker ere 
istand til at forudse en Afgjorelse, der ganske vilde tibntetgjore 
eres Forbaabninger. Men nu var ogsaa den norske Rigsforsam- 
ngsVffirk (som havde vaeret samlet siden den 10 April) og Prins 
KnstiansPlan saavidt fremskreden, at ingen af dem kundestanse 
uden at bedffikke sig med Skjaendsel, som de der ikke havde 
stolet paa egen Kraft og Fsdrelandskjmrlighed, men allene paa 
udenlandsk Hjalp. 
Men i samme Ojeblik Danmarks kejserlige Bundsforvant buk- 
kede under, fremstod en ny, nemlig Legitimiteten. Cbateaubriands 
1 er imod illegitime og udenlandske Dynastier vare Organet 
or en Stemmng, som havde de magtigste Talsmaend ved ethvert 
Hof og r enhverLejr. Allerede den 4de April havde densvenske 
Kronpnns de morkeste Anelser om hvilke uforsonlige Fiender, 
Sejrvindinger havde fremkaldt. > Prins Kri- 
fortssette sin RoDe under et nyt Banner. 
kuns viUet „redde Norge for Anarkiets Rffidsler.^ 
Bergman-Schinkel 8 D, S. 104. 
