214 
Arbejde) gav Slip paa hele dets Begyndelse, maa vel bestyrke 
GjessingsVidnesbyrd om at den skyldes Adler. Udkastets 0 Tri<^e 
Afsnit fortjene vel ikke Navnet juridiske, men de indeholde dog 
alle saadanne praktiske Detaljer, som man neppe kunde rente fra 
en Mands Haand som Adler, der knapt havde opholdt sig to Aar 
1 Landet, og ikke havde hart Anledning til at Imre at kjende 
anden Gren af de offentlige Forretninger end Undenisningsfaget. 
Der synes altsaa at vaere mest Grand til at tillmgge K. Magnus 
Falsen naesten udelukkende ^ren for at have omplantet paa norsk 
Grand de almindelige politiske Ideer, som have fandet etUdtryk 
1 Landets nuv^rende Grundlov. 
Man fristes endog nnder disse Omstmndigheder til at sparge 
. hvad der vel kan have bevmget K. Magnus Falsen til at erkjende 
soin Deltager i sit litermre Arbejde en Mand, der neppe synes 
at kanne have ydet ham enten nogen vmsentllg eller nogen uand- 
vaerhg Bistand. ^ 
Maaske ligger Aarsagen hertil i den ensartede Stilling, disse 
to Mmnd nn indtoge til Norges Regent, men hvori de saa nylig 
T m nieget nodvendigere at styrke 
Indflydelsen ved Enighed. 
Regentens nordiske Politik og 
vde det Hverv at gjennemfore den ved den ny Statsordnings 
Grandkeggelse. Men aden Tvivl rare de ogsaa saa forskjellige i 
la er og tilling at de aldrig kunde komme i Vejen for hin- 
n en, medens de derimod msegtigen kunde hjmlpe t il samme 
Magnus Falsens naturlige Stilling var i en 
herskedr^Tl Karakters lid henrev og be- 
hereked.. Men ban havde til sin Ulgkke ikke den Smidigh»l 
Gunst n™ ’ mtegtigeMtends 
fr at k "'“<1 Santfidige have to,- 
e ’sltT” tarn. Det 1 
bevmndet '“'■‘'"''S' *■”''»'<> ■”“» da have ve«t 
personllg v“eMje d-te Frygt, end i 
Endog Aall belegner saaledes det Indlrgk, Seivstendighed. 
