216 
Regentens Rettigheder, da den for Fremtiden betryggede Norges 
Forening raed Danmark. -Da Rigsforsamlingen derimod bestemte 
at Tronfolgen blot skulde vmre i Mandslinjen, bemmrker Ree 
udti-ykkelig at Prinsen misbilligede dette. Imidlertid maa denne 
Beslutning, ligesaavelsom den at det skulde bero paa Storthingels 
Samtykke om Norges Konge kunde modtage en fremmed Krone, 
ingenlunde betragtes som Bevis paa Uvilje imod en Gjenforening 
med Danmark paa frisindede Bestemmelser. Det foresloges rist- 
nok, at det udtrykkelig skulde vsere Kongen forbudet at antage 
en anden Krone, men dette Forslag fik kuns 11 Stemmer for sig. 
var altsaa ikke Antallet af de Rigsdagsmsend, som ansaa 
en isoleret norsk Stat for et Gode! Majoriteten vilde kuns at 
iver fremtidig Forening skulde hvile paa en konstitutionel 
Grundvold. 
Alle vore Mindeskrifter vidne om at Samtidige opfattede K. 
^ agnus Falsens Stilling paa Ejdsvold som ganske ministeriel. 
Aallbemaerker: „F. yar Prins Kristian Fredriks yarmeste Til- 
Pi Ingen yar mere bekjendt end ban med Prinsens hoje 
aner. ngen besad i hojere Grad Prinsens Fortrolighed. At 
rose Prinsens Fmrd og Karakter og kaste Skygge paa Prinsens 
0 je Modstander i Naboriget (Karl Johan), derpaa anyendte ban 
at sm Skarpsindighed.“ 
At dis.ePri„»em h^jePlwer ikke krigerske, meatle .. 
n me . Magnus Falsens historiske Blik allerede have kun- 
net .„dse toend Rig,taU„gen treadle ..mme„. Tin netop 
"rtelke del A !' te ™ *' 
deta If ■■ som ikke kunde udeblive, saesnert 
Allicrpv tdbage fra sit store Krigstog imod Napoleon. 
Midler at ^l ” Fyrstes Anskuelse af de hensigtsmsessigste 
“tni ‘o-ledige en 
skrLket 'T ' gay Kristian Fredrik en ganske uind- 
Sgende ^ Statens udyortes An- 
I’orslag strax”yed man nemlig ikke udtyde det bekjendte 
g forsamlmgens Begyndelse, at den skulde 
