vidne om Uvilje enten imod Sverige eller imod Danmark. 1 Ma- 
joritetens (det Falsenske Partis) Taler viser sig ideligen Troen 
paa at en Forening med det svenskeFolk, hWsFiender vi havde 
vseret i Aarhundreder, maatte vaere det samme som Undertvingelse 
og Trseldom. Gaa vi til Modpartiet, Grev Wedels Venner, finde 
vi vistnok, som hos ^^G. Blom: Norges Statsforandring i 1814,at 
de forestillede sig Foreningen med Danmark ^^unaturlig og ska- 
delig for Norge^^ (S. 89), at de ikke troede at „nogen Danskfodt 
burde tillaegges Stemme i Norges Skjaebnes Afgjorelse^ (S. 112) 
og at de, da tvertimod mange Danske havde spillet en anseet 
Rolle paa Ejdsvold, beklagede „at de Danskfodte vare de mest 
exalterede Patrioter, saavel i som udenfor Forsamlingen^ (S. 160) 
Men ligesaa meget som de kunne have Ret i sin Forestilling, at 
Anti-Svenskerne vare Venner af en Forening med Danmark, lige- 
saavist har man deres eget, Anti-Danskernes, Erkjendelse for at 
de ansaa Foreningen med Sverige ikke blot for en Nodvendighed, 
men ogsaa f^or et Gode. 
At der hos begge Par tier, baade det antisvenske og antidanske, 
var en stmrk norsk Nationalfolelse, blev almenvitterligt et Snes 
Aar senere, da Jnstitiarius Berghs historiske Opfatning gjorde et 
saa stort Indtryk paa den offentlige Mening, at de samme Msend, 
som i 1814, efter G. Blonis Skildring, vare mistmnkte for Lands- 
Porraederi, i Aarene 1830 ansaaes for de trofasteste Landvaerns- 
maend for den norske Literaturs og Nationalitets selvstaendige Ud- 
vikling. 
Det var ganske naturligt at den tredje Forestilling, denskan- 
dinaviske, som K. Magnus Falsen hyldede, under Omvseltningen 
i 1814 mindst kom tU Orde, fordi der var ingeu offentlig Anled- 
ning til at udtale den. Den var dengang, som i Aarhundreder 
forhen, den upraktiske Fremtidstanke. Men der Andes neppe 
nogen af Nordlandenes aandrige Maend, for hvilken den virkelig 
bar vaeret fremmed.^ 
■ Det Nationalhad, hrorom Nik. Wergelands Skrift om „Danmarks politiske 
Forb.7delser“ vidnede, gik tildels iArv paa bans beromte Son, Hennk W. som 
en stmrk Fordom. Alligevel skrev Henrik Wergeland, et Aar»tid e r 
