255 
vatets antagne Betjdning? EnhverLseser vilde dog nok troe, at 
en saadan Forf. paa alle tre Steder talte om Slanger, kun med 
den Forskjel, at ban paa det sidstneevnte Sted antydede en af 
Phantasien dannet Composition, bvori Slangelegemet udgjorde en 
vsesentlig Deel som Motiv for Navnet serpens. 
Nu er det just Tilfseldet bos Jesaja, at ban paa to Steder 
taler om en flyvende Serapb og paa et tredie (6, 2) 
om Serapber med Vinger og Hsender og prisonde Herren. ^ En- 
hver, som uden forudfattet Mening dseser dette Sted, vil derfor 
maatte taenke paa et Phautasiefoster, bvori Slangens Legeme ud- 
gjor en veesentlig Deel. Der er derbos Grunde til at antage, at 
den Mening, at Serapberne i Synet skulle have fremtraadt i men- 
neskelig Skikkelse, kun med Tillaeg af Vinger, om den er gam- 
mel, dog ikke i Oldtiden bar vaeret almindelig. Tbi i Targum, 
som Jes. 6, 2 oversaetter jj Serapbim ved bellige 
Tjenere, bruges Ordet Serapber Ezecb. 1, 8, bvor Talen 
er om Cberuber, bvilket antyder, at man bar anseet Cberuber 
og Serapber for identiske, altsaa ligesaalidt tillagt de sidste som 
de forste menneskelig Skikkelse. Dernaest antyder LXX ved bos 
Jes. 6, 6 at oversaette aTUsataXifj §v twv at Oversaetteren 
* Naar man bcraaber sig paa, at de ogsaa tillaagges Fadder, da er dette, ihvoirel 
landsynligt, ikke ganake sifckert. Thi Saffixet saavel i 
bebaver ikke nadvendigriia at referere sig til Serapber, men kan ogsaa refereres 
til Herren. Blandt de gamle Overs, have vel Chald. og Syr. refereret Suffixet 
til Serapber; LXX deriraod udelader det og saetter blot TO TTp0(^6)TUGv og 
TOUC TCo'Sac «den Tiling af noget possessivt Pronomen, og Hieronymus over- 
sffitter endog faciem ejus og pedes e^us, saa at ban bar antaget, at Serapberne 
med to Par af sine Vinger dannede et Dsekke over Herrens Ansigt og Fod¬ 
der. I sin Coramentar bem®rker ban, at Suff. ogsaa kan overs®ttes suam og 
snos; men, naar ban i Overs, bar brugt ejus, tilkjendegiver ban derved, at 
ban foretriekker denne Opfattelse, bvilken vel tor antages at viere ham af bans 
jodiske Lmrer bibragt. Af det Udtryk, de stode bos Herren tan 
heller ikke drages den Slutning, at de havde Fodder, da Udtrykket jmvnlig 
bruges om Tjenere, som ere tilstede bos sin Herre for at afvente bans Befa- 
linger, uden at dcri stedse ligger den bestemte Betydning af en staaende Stil¬ 
ling. Det er forovrigt her af ringe Betydning, om Serapber tmnkes med eller 
uden Fodder. 
