9 
at disse Ord rrmaske kunne slutte sig til en relativ Brug af det 
tilsvarende Demonstrativ, noget, hvorom min Mangel paa naermere 
Kjendskab til det aeldre svenske Sprog forbyder mig nogen af- 
gjorende Yttring. 
Vi skulle nu sammenligne Vaegten af de Gruucte, der tale for 
min Anskuelse og den af Hr. Prof, Aubert tiltraadte. Hans Ord 
ere folgende: 
r Naar Schomann sammenstiller den gamle og nuvaerende 
Comparativpartikel en sv. aw, end, med det oldht. darm, dentt, 
hvorefter den altsaa er opstaaet ved Aphaerese af Lingvalen (en 
Jeldre oldn. Form er an) saa gjor Forholdet til de stambeslaeg- 
tede Dialecter, hvor overalt Lingvalen findes, dette hoist sandsyn- 
ligt, og det stemmer med Grimms endelige Resultat p. 164, hvor 
hau som Parallel ogsaa formoder, at Conjunctionen at er'for pat, 
og sammenligner de dobbelte Pronominalformer 2 Pers. Dual, og 
Plur. it og pit, er og per (hvilket sidste dog efter Sophus Bug- 
ges Bemaerkning ei stottes af den seldste tydske Dialect, det go- 
thiske, hvor intet p her findes; kan i disse Former skrive sig 
fra falsk Analogic fra Singularets Stamform). Men Paastanden 
hos Sch. om, at en Comparativform pen i det oldnordiske virke- 
lig forekommer, stottet til Ihres Glos. Sviogoth. I. p. 29 cerpartir 
vcerri pen *han ut scetti) er nok hoist usikker, (efter Unger) Ihres 
Citat i sig suspect. 1 Som demonstrativ Tidspartikel (hvad Sprog- 
analogien fordrede), forekommer i det oldnordiske aldrig pen, 
men blot p ( i.« 
Herved er nu for det forste at bemaerke, at den grundige 
Kjender af de nordiske ligesaavel som de tydske Sprog, J. Grimm, 
yttrer sig med Tvivl om Rigtigheden af saadan Derivation. Hans^ 
Ord paa det af Hr. A. anforte Sted (Gr. H. S. 164) ere nemlig 
disse: „sollte die conjunction at (nicht die praeposition) und enn 
durch apharesis fttr pat , penn stehen? vgl. it und pit , er und 
per.“ Gs. Tvivl er saameget mere berettiget, som Formerne pit 
°g per , mangle Rod i det Gotiske, og antyde sig allerede derved 
Cand. Bugge meddeelte under Discussionen over dette Emne den Oplysning, at 
en Udgavc af Loven virkelig har dette pen. 
