12 
(3rd aldeles uafhsengigt af en. hvilket jeg er mest tilboielig til at 
troe, eller det kan vsere fremkommet deraf ved Prosthesis. Alle 
tolv Runestene ere antrufne i det ostlige Sverige (en paa Gottland, 
fire i Sodermanland og syv i Upland), og Ordet pan eller pen 
kan da maaskee tilhore en der herskende Dialect, eller en i de 
Egne beskjseftiget udenlandsk Steenhuggers Sprog. De samme 
Stene ere derhos alle fra christelig Tid og kunne neppe bare 
Vidnesbyrd om Ordets Brug lamgere tilbage i Tiden. I den gamle 
Gottlandslag forekom.ner ogsaa^a* i Betydn. end; men ved Siden 
derai bruges ogsaa en i samme Betydning. Hiin Form tor der 
skyldes tydsk Paavirkning, da Wisby som Hansestad i mange 
Retmnger maatte vise Spor af de m neglige tydske Handelsmamds 
Indflydelse. Gottlandsloveu skriver sig derhos efter Schlyters 
lenrng i det allertidligste fra Begyndelsen af det 13de iarhun- 
diede. 1 Gisningen om, at pan og pen kunde skrive sig fra uden- 
andske Haand\aerkeres Sprog, lsegger jeg ikke megen Vsegt paa; 
men. at den ikke er uden al Grand, vil man forhaabentlig ind-' 
romme, naar map erindrer, at udenlandske Kunstnere ofte fandt 
Beskjmfhgelse i Norden. Det er saaledes bekjendt, atStemplerne 
flere af de * ldste nordiske Mynter ere skaarne af Udlendin- 
ger, hvilket Navne som Godvine, Snellinc, Leofman, Hrosa o. s. v. 
' tllst, ‘ ffikkell g en godtgjore. Og, naar det tillodes disse og deres 
Wrlmger pa a Mynterne at anbringe det angelsachsiske iste- 
de tor oldnorsk a, 2 er der intet Usandsynligt i, at en Udtanding 
lines ene kunde anbringe sit pan istedetfor det oldnorske en. 
1 hvordan ma » forklarer sig Runestenene er det vist, at 
mai, ,kke ! nogon gammel norsk e]ler isIandgk Bog ^ 
paavise Formen p an eller p en i Betydningen end. 
■ n™», Lo. w c^,, „ „ „ ^ ^ 
Hm.rdCT.fld. G A dC Alir ' r ™ Lmdi ' en “f Hflrflld 
ir~" 4 - —*- - -— 
