14 
sig n 0 dt til at forudssette, at Alt var bestemt ved hans Vsesens 
evige Lov, for Verdens Grundvold blev lagt, og man bar derfor 
S 0 gt det Ondes Oprindelse i de endelige Vasseners Valgfribed, der 
ikke, som den guddommelige Frihed, skal vsere forbunden med 
Nodveiidighed Noget, hvori man desuden, som bekjendt, setter 
et Fortrin i Forhold til Naturen. Valgfriheden har derfor altid 
spillet en meget stor Rolle i Theorien, skjont ingenlunde en saa 
stor Rolle 1 Praxis, hvor man, tvungen ved Tingenes Magt og 
stottet paa almindelig Erfaring, for det Meste har fulgt en helt 
anden Anskuelse. Nan-mere betragtet vil den menneskelige Fri¬ 
lled dog ogsaa theoretisk vise sig behaiflet med Nodvendighed. 
Til \ alget af et blandt flere Alternativer eller Vexelled behoves 
nemlig en overveiende Bevfegaarsag, da man ellers kommer til 
at staae som Bnridans ABsel mellem Hoknipperne; ogentendenne 
Bevgegaarsag har faaet sin Overvegt fra indre Tilskyndelse eller 
fra ydre Paavirkning, skeer Valget med Nodvendighed til den 
Side, hvoi til 4 tgtskaalen h adder. Det lader sig imidlertid let 
forklare, hvorledes man desuagtet kan mene at have havt det i 
sin Magt ligesua vel at vadge det forkastede som det foretrukne 
Vexelled; thi saa lamge Viljen endnu ikke ved indre eller ydre 
Tilskyndelse afgjort er dreven til nogen afSiderne, og man endnu 
ikke er bleven sig bevidst, til hvilken Side Vegtskaalen vil komme 
hi at hselde, er det ganske naturligt, at begge Vexelled staae for 
Tanken som hge mulige Valggjenstande - og selv efter at Valget 
er skeet, har man Ret i at mene, at man havde kunnet vailge 
det forkastede Led, hvis man havde villet. Feilen er kun at 
man ikke gjor sig Rede for Alt, hvad der betinger Viljen, men 
troer sig uafhamgigere af indre og ydre Drivfjaidre, end man er 
eller kan van-e. Desuden er det ikke let at skjelne mellem indre 
og ydre Bevaigaarsager under deres mangfoldige Sarnvirken og 
middelbare Indflydelse, medens man altid er sig bevidst selv at 
have valgt, og troer sig uafhamgig ved at folge sin egen Vilje. 
Dersom Stenen - for at bruge et bekjendt Exempel - havde 
vidsthed om sit Fald mod Jorden, vilde den uden Tvivl ogsaa 
troe sig fn under sin indplantede Bevaigelse, da Tyngden, idet 
