21 
i videre Udstrsekning, for saa vidt den maa ansees som Livsbe- 
tingelse for den fselles Organisme i det Hele; thi dennes Vsesen 
udgjor den egentlige Vseren i Alt. Den store Verdensharmoni 
bevseger sig, som den kunstige Toneharmoni, gjennem mere og 
mindre skrigende Dissonantser, der i sin naturlige Forbindelse 
med det Hele gjor en ganske anden Virkning, end de enkeltvis 
kunne gjore, paa den sunde Sands. 
Hermed er det dog ikke Meningen at negte det Onde som 
saadant i enhver Forstand, men blot at vise, at det ikke er i 
den vsesen tlige Vseren, men kun i den uvsesen tlige Tilvserelse, 
det Onde er at soge, skjont Usandheden, Misforholdet, o. s. v., 
ikke derved bortfalder, og man med Stoikeren forgjseves vil bort- 
forklare Smerten. Kun viser Ondskaben, Lognen og dens Fader 
sig i et andet Lys, og navnlig i et andet Forhold til det faelles 
Vsesen i Alt, end den ssedvanlige Forestilling om Skabelse og 
Opholdelse medforer. Det gjselder altsaa at udfinde, hvilken 
Strid der i egentlig Forstand er naturlig, folgelig maa have sin 
Gang, og hvilken Strid der i samme Forstand er unaturlig, fol- 
gelig bor forebygges eller undgaaes som det Onde — da det sande 
Frihedsbegreb og dets rette Anvendelse ellers ikke vil kunne 
paa vises. 
Efter disse forelobige Bemserkninger, til hvis nsermere Udvik- 
Hng der under Forhandlingerne vaentelig vil blive rig Anledning, 
skal jeg nu tillade mig at gaae over til 
Frihedsbegrebet i dets religiose Anvendelse. A1 Naturen sukker 
efter Forlosning, siger Paulus, og Mennesket sukker ikke mindst 
efter Frigjorelse; men ved at soge den ad urette Veie udestsenger 
Mennesket sig selv fra den sande Forlosning. Udgaaet fra det 
uendelige Vjesen i den endelige Tilvserelse medbringer Jeget af 
allerede anforte Aarsager en uendelig Strseben efter Selvstsendig- 
hed og Uafhsengighed, der leder til Frafald, uden at fore til 
Maalet; thi kun ved at hengive sig i sit evige Ophav, eller med 
andre Ord: ved at aabne sit Indre for Aandens uendelige Fylde, 
og lade sig beherske af den evige Fornuft, den sande Xoyor, kan 
det opnaae den sande Frihed, bevare Gudsbilledet i sit Indre, og 
