22 
afspeile det i sit Ydre. Derfor heder det medRette: „Vil du see 
Gud, da seg ham ikke overSkyerne, thi han er overalt at finde; 
hengiv dig selv til hatn, og da vil finde ham i din egen Barm.“ 
Men hertil maa Jeget drages ved Aandens Magt, gjennem indre 
Kaldelse og ydre Traengsel, da det lige saa lidt af egen Drift kan 
frigjore sig fra sin selviske Ubsendighed, som det med al sin 
Magt kan losrive sig fra sit evige Udspring; thi hvad der tilho- 
rer Jeget som eget, er kun dets selviske Drift, der leder til Fra- 
tald, Trods, Hovmod og Anmasselse, medens Forlosningen fra 
den Ufrihed, hvorunder det i sin graendselose men utilfredsstil- 
lede Straeben efter egen Selvstaendighed og Uafhaengighed sukker, 
maa soges i en modsat Retning, der ikke kan udgaae fra det 
indivuluelle Jegs saeregne Vaesen. Det gjaelder altsaa at iidrodde 
det falske Frihedsbegreb; thi naar det t’orst erkjendes, at den 
sande Frihed tabes ved den anmassende og ubaendige, til Losri- 
velse fra Gud og hans Fomuftorden strsebende Selvstaendigheds- 
drift; at den hovmodige Selviskhed i sin indbildte Storhed kun 
indsnaevrer Jeget til et Fnug i Forhold til den Fylde, det kan 
rumme ved at aabne sit Indre for det uendelige Vaesen og hen- 
give sig i den evige Fornuftorden; at det kun ved denne Hengi- 
velse kan gjenvinde sin substantielle Frihed, og at der ingen Rea- 
litet er i den talske Frihed, det forgjaeves eftertragter, da maa 
en saadan Erkjendelse vaesentlig bidrage til, at det saa meget 
villigere folger den indre Dragelse, isaer naar ydre Tramgsel kom- 
mer til. Det er imidlertid ingen let Sag, alene ved det billedlige 
Ords bogstavelige Forkyndelse at fremkalde denne Erkjendelse, 
isaer hos Saadanne, som ved sin overfladiske Oplysning troe sig 
hsevede over Aabenbaringen, idet de ikke fatte dens rette Betyd- 
ning, men hildes i Modsigelserne mellem dens eiendommelige 
Indklaedmng og deres egne Hverdagsbegreber». Ved nrermere 
Et slaaende Exempel paa, hvorledes en dyb men billedlig ndtalt Sandhed mis- 
forstaaes, afgiver Joh. 6, 44. til 63. (jfr. 14, 20. og 17, 21. m. m. fl. St.). Den 
levende Tilegnelse af Aandens Fylde, hvorved man billedlig talt seder Frelserens 
K J0 d, og drikker hans Blod, eller bliver Et med ham ogFaderen, forvexles let 
med den blotte Forstandstro, som man ogsaa maa tenke sig hos Djmvelen, og 
