23 
Belysning af disse Begreber i og for sig betragtede maa deres 
Uholdbarhed vises, og saaledes den vaesentligste Hindring for 
Sandhedens Erkjendelse bortroddes. Den dialektiske Analyse vil 
— naar den indrettes sokratisk efter Vedkommendes Fatteevne 
og Forestillingskreds — uden Tvivl vaere det bedste Middel til, 
hos de saakaldte Fritaenkere at bevirke Ombytningen af det falske 
med det sande Begreb om det rette Middelpunct for Livsbevae- 
gelsen, paa samme Maade, som den mathematiske Analyse har 
bevirket Ombytningen af det ptolemaeiske med det kopernikanske 
System. Fritaenkeriet er nemlig ikke betaget af samme Frygt for 
den speculative Dialektik, som en vis Bogstavortbodoxi, der ligesaa 
lidt som hint har Oie for den sande Identitetslaere, der ogsaa 1 
Aabenbaringen Andes udtalt, men heller vil have Christendommens 
Grundsandheder som Mysterier henstillede i Troens Skygge, 
end som Erkjendelsesgjenstande fremstillede i Fornuftens Lys. 
Denne Bogstavorthodoxi maatte, naar den vilde vaere conseqvent, 
efter Marc. 16, 17. 18., m. fl. St., ogsaa bryde Staven over sig 
selv. Men den egte Metaphysik leder ikke, som den overfladiske 
Rationalisme — der ogsaa spiller ind i Bogstavfortolkningen — 
til Tvivl om Christendommens Grundsandheder, som de under 
en alsidigere og dybere Betragtning fremgaae af Skriften. Den 
har inden sine rette Graendser samme Betydning i detHele, som 
dens enkelte Gren, Mathematiken, i sin eiendommelige Udvik- 
ling af Qvantitetskategorien. Den gjor kun Bede for Grundfor- 
holdene i det Givne, og udfylder kun Erkjendelsen med, hvad 
deraf efter Taenkningens Love nedvendigen fremgaaer, idet den 
tillige renser den empiriske Bevidsthed fra dens falske Forestillin- 
ger. Der er vist nok af Metaphysiken i detHele, som af Mathe¬ 
matiken i den enkelte Gren, gjort skjaeve Anvendelser; men li- 
gesom man ikke deraf har taget Anledning til at betvivle dennes 
objective Gyldighed, bor man heller ikke derfor betvivle hins 
objective Gyldighed, og mindst paa Grund af visse Systemers 
som forgives antages at konne ved Hj«lp af Kjodet delagtiggjore i Frelsen. 
Med det sande Troesbegreb har man altid Grand til at sige: Jeg troer, Herre, 
hjselp min Vantro. 
