39 
mindelig Erfaring, og derved falder allerede den hele Theori. 
Desuden indsees ikke, hvorledes en Frihed, der ikke skal vsere 
bunden ved Andet end sit eget Samtykke, kan vmre bunden lsen- 
gere, end dette Samtykke vedbliver, da en varigere Forpligtelse 
maa udledes af anden Kilde, og end mindre indsees, hvorledes 
det skulde kunne binde Andre end de Samtykkende selv, navn- 
lig deres Efterkommere, der fodes med samme Frihed og Lighed, 
som de selv, eller hvorledes de skulde kunne saette sig ud over 
det enkelte Medlems polske Veto. I Anvendelsen er derfor, saa 
vidt vides, aldrig tilveiebragt — om ellers nogensinde forsogt 
en virkelig Overenskomst mellem alle Vedkommende ved tri Stem- 
megivning, hvorimod man almindeligvis ei alene har udelukket 
Fruentimmer og Born, der dog ogsaa ere Retssubjecter, fodte 
med Frihed og Lighed, men tillige here eller fserve ellers myn- 
dige Meend fra Adgangen til at stemme med over Samtundsan- 
liggender, ligesom man og har givet Flertallet af de eikjendte 
Stemmeberettigede afgjorende Myndighed, saa vel over Mindre- 
tallet af disse, som over det storre Flertal at de fra Stemmegiv- 
ningen Udelukkede. Paa denne af Tingenes Magt fremtvungne 
Fornegtelse af Theoriens Grundprincip vilde nu vist nok ikke 
Meget vsere at sige, dersom man ikke efter Flerhedens Udeluk- 
kelse fra Stemmegivningen gjenoptog det samme Princip i en saa 
meget inconseqventere Anvendelse ved at lade et selvprivilege- 
ret Mindretal som „det souveraine Folk^ ved Stemmeflerhed in- 
den sin egen Midte afgjore sine egne Partitvistiglieder efter den 
Staerkeres Ret, og saaledes legitimere vilkaarlige Anmasselsei mod 
de Udelukkede og de Overstemte, uden al Indskrsenknmg, me- 
dens den relative Retstheori derimod erkjender en hoiere Lov, 
som ikke vilkaarlig maa overtrades, og fordrer Partiinteresserne 
saa vidt muligt holdte i Toile ved en upartisk Mellemkomst. 
Under de saa' kaldte frie Forfatninger here derfor Partikampe til 
Bagens Orden, saa Isenge det ene Parti ikke bar toimaaet aide 
les at underkue det andet, og i den saa kaldte Humanitetsstat, 
der intet religiosmoralsk Baand kan paalaegge dem, udarte de 
gjerne i Laengden paa den mest toileslose Maade, idet de moi alske 
