57 
driskt og tykt, Endeleddet omtrent af Lsengde som hiint, men 
2—3 Gange tyndere og traaddannet. Den er ikke storfc mere end 
en Trediedeel saa lang som Caruneulen, der har den ssedvanlige 
Form og rsekker indtil Midten af det femte Segment. — I Ryg- 
finnen fandtes 6 eller 7 Gjeller, af hvilke den overste er to- eller 
tredeelt, de ovrige enkelte eller traaddannede. Hos 0rsteds storre 
Exemplarer var der „9—10 Gjeller, de fleste tredeelte, andre tve- 
deelte eller enkelte. “ 
Borsterne ere lsengere end hos E. armadillo eller af Storrelse 
og Tykkelse nsesten som hos E. cirrata. I Rygfinnen findes 2 
Slags: nogle af dem ere af Form ganske som hos den sidstnsevnte 
Art med en lang udadboiet og en meget kort Gren, begge uden 
Tvserstribning; andre have en heelt anden Form, idet den ene 
Gren ikke er saa betydelig meget kortere end den anden, hvilken 
sidste er lidt Sformig boiet, og begge Grene ere paa deres indre 
eller mod hinanden vendte Side meget tydeligt og tset saugtag- 
gede. Denne Art Borster, som ikke forekommer hos vore 2 andre 
Arter, stemme i deres Form ganske overeens med den af Audouin 
og Edwards givne Afbildning (Annales de Se. nat. 1833. Vol. 28 
Tab. 9 fig. 4) af Borsterne hos E. foliosa; kun have disse For- 
skere ikke bemserket Taggerne eller Tsenderne paa den indre 
Side af begge Grene. Begge Slags Borster ere ganske lige, ikke 
krumboiede som hos E. cirrata. 
Bugfinnens Borster ere tyndere og ligeledes af 2 Slags, idet 
den lsengere Endegreen hos nogle paa den indre Side er s\agt 
saugtagget med faa langt fra hinanden staaende lidet fremtrsedende 
Tsender, men hos de fleste glat og den anden Gren da gjerne 
overmaade liden. 
Kinberg (0fvers. af Vetensk. Akad. Forh. 1857 pag. 14) ad- 
skiller Slsegten Euphrosyne fra de ovrige Amphinomer, med hvilke 
den altid har vseret sammenstillet, som en egen ny Familie, Eu- 
phrosynese, som han characteriserer saaledes: 
„Lobus cephalicus compressus; antennse et palpi nulli; bian- 
ehise in segmento qvoqve plures; pedes cristseformes, transversi. 
