84 
gjennem en strengt gjennemfort Beviisforelse, begrundet i Studiet 
af Socrates’s Liv og Tankegang, villet bevise, at denne beromte 
Viismand var sindssyg, og hvorvel denne Opfatning maa vaere 
ensidig og derfor urigtig, skal den neppe kunne ansees psycho- 
logisk ubegrundet. Socrates var inspireret af sin ^Daemon,* hvis 
Aabenbarelser gaves en raesonneret Betydning, og ved hans hoie 
Begavelse somTaenker blev Inspirationen ingen misledende Aand, 
men tvertimod en Veileder og Hjaelper i Sandhedens Tjeneste. 
Det er, saa synes det, Lelut’s Feil, at han ei har givet denne 
beviste Taenknings Overmagt sin tilborlige Gyldighed. 
Noie forbunden med Frihedsbegrebet er Begrebet om Tilreg- 
nelighed, og med dette Begreb vilde det staae misligt til, om vi 
antage, at Villie- og Valgfriheden er dikteret af Nodvendigheden. 
Efter en abstrakt Anskuelse lader dette sig igjen vistnok hore, 
og en physiologisk Betragtning kan ogsaa nok medgive, at et- 
hvert Menneske maa blive psychologisk tilregnelig paa sit Viis; 
men paa det ethisk-moralske Terrain maa vi tilkjende Tilregne- 
hedsbegrebet en mere bestemt Berettigelse, som ei begraendses 
af Individets aandelige Udvikling; og fra et legalt (juridisk) 
Standpunkt maa Tilregneligheden veies paa en Vaegt, der net- 
op har den storre eller mindre Grad af fornuftig Selvbestem- 
melse og Kundskab om egen Villieakts Betydning til Maale- 
stang. Der sporges, om Aanden er syg eller sund, med an- 
dre Ord: om Organet for dens Aabenbarelser virker paa en 
Maade, som kan kaldes normal, — og Enhver ved, hvor over- 
oi dentligt vanskeligt det er at afgive motiverede Meninger herom 
i mange Tilfselde, hvor ingen somatisk Lidelse kan constateres. 
Laegen skal domme om Tilstedevserelsen af en Sygdom af Sindet, 
som det hedder, og gjore Rede for Forbindelsen mellem Tanke 
eller Polelse med Villie og Handling, og Juristen skal herefter 
°P8j 0ie Tilregneligheden, for at ei summum jus skal blive summa 
injuria for Individets Vedkommende. Om Frihed eller Ufrihed sp 0 r- 
ges dei altsaa i alle saadanne Tilfselde, og en Jurist maa selvfolgeligt 
indromme en fri Selvbestemmelses Gyldighed, naar han drister 
sig til at idomme Straf*. Angaaende Betydningen af Frihedsbe- 
