
ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:o 2. 17 
Efterföljande tabeller innehålla de mätningar, som ligga till 
grund för fig. 1—4. Vid dessa mätningar användes en liten 
kompassdosa, a hvars gradering endast hvarannan grad var ut- 
satt; derför äro på de flesta ställen i tabellerna endast hela 
orad er angifna. N 
Det skulle otvifvelaktigt hafva varit af intresse att med be- 
sagnande af olika starka, äfvensom af flere invid hvarandra 
stälda magnetstänger, se till, i hvad mån kurvornas form här- 
igenom kunnat förändras; möjligen skulle deraf några använd- 
bara resultat kunnat erhållas -för grufmätningarne. Men allt 
detta, äfvensom en mathematisk behandling af problemet, må 
uppskjutas till ett annat. tillfälle 1). För det närvarande har 
jag endast velat lemna en första underrättelse om den på 
magnetiska mätningar grundade method, hvilken redan i sitt 
närvarande skick 'bör, såsom jag hoppas, i förening med 
geognostiska undersökningar kunna för bergsmännen blifva 
nyttig, ej blott vid deras arbeten å redan brutna jernmalmfält, 
utan äfven för bedömandet af verkliga värdet hos aldeles nya 
och obearbetade malmanledningar. 
!) Formeln för de isodynamiska ytorna, vid fråga om en vertikal magnet- 
stång, är 

B = tang « V 1—2 Acosß + A?, 
hvarest &« betecknar deviationsvinkeln, samt A, B och £ qvantiteter, bero- 
ende af de magnetiska konstanterna och af observationsortens läge. 
Förklaring öfver figurerna. 
Figurerna 1, 2 och 3 representera de isodynamiska kurvorna i 
horisontalplan, belägna respektive vid 55 m.m., 205 m.m. och 375 
m.m. höjd ofvanom den vertikala magnetstängens öfre ändyta. Lä- 
get för denna stång är å fig. antydd genom sS. 
Fig. 4 föreställer de isodynamiska kurvornas lopp i det genom 
magnetstången och hans magnetiska meridian gående vertikalplanet. 
Fig. 5, 6 och 7 antyda de isogoniska liniernas lopp i de ofvan 
nämnda horisontalplanen. Afven derstädes betecknar S magnet- 
stångens läge. 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. BURN ORZE 2 
