ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:o 2. 15 
minimi- och maximipunkterna för de successiva horisontalsek- 
tionerna, (med uteslutande af 90°-kurvan), finner man, att dessa 
sammanbindningslinier, AS och BS a fig. 4, bilda kurvor af nära 
nog parabel-form, hvilka ligga symmetriskt på hvardera sidan 
om den‘ genom magnetstången gaende vertikallinien. I följd 
häraf skulle således malmmassans sydpol ligga midt emellan de 
funna maximi- och minimipunkterna, hvilket resultat öfverens- 
stämmer med hvad vi nyss funnit, (se fig. 3). Om två maxima 
och två minima förekomma (fig. 2), ligger sydpolen midt emel- 
lan de bada minima. Äterigen, om såsom i fig. I det ena maxi- 
mum ligger midt öfver sydpolen, så behöfvas, såsom vi redan 
sagt, inga egentliga mätningar, utan endast grufkompassens an- 
gifvelser, för att antyda sydpolens läge. 
Emedan afstandet mellan magnetstången och det horisontal- 
plan, hvari mätningarna egt rum, ensamt för sig kan astad- 
komma sa stora olikheter i kurvornas utseende, som fig. 1—3 
utvisa, och det i öfrigt är svårt att fa en öfverskadlig bild af 
sammanhanget mellan dessa olika former, eller m. a. o. svårt 
att inse, huru den ena formen hos kurvorna kan så småningom 
öfverga i den andra, har jag med tillhjelp af figurerna 1, 2, 3 
och 4 sökt göra mig en föreställning om utseendet hos de i 
rymden belägna isodynamiska ytor, utaf hvilka fig. 1—3 äro sär- 
skilda horisontalsektioner och fig. 4 en vertikalsektion. Dessa 
ytor, huru komplicerade de än må vara, kunna dock samman- 
fattas under två slag. 
b 2 
Det ena slaget af ytor. har form af en böjd kon eller lik- 
nar ett horn, hvars spets befinner sig i magnetstångens ändpunkt; 
en gemensam axel för dem utgör den redan nämnda 90°-kurvan. 
Dessa utanför hvarandra belägna ytor tillhöra de successiva vin- 
kelvärdena från 90° till vinkeln för den neutrala linien, samt 
hafva (enl. fig. 1) sina djupast ned belägna horisontalsektioner 
tillplattade i den ena leden och inböjda på den- södra sidan. 
Alla de kring mazimi-punkterna a fig. 1—3 befintliga kurvorna 
utgöra dessa ytors horisontalsektioner. 
