6 EDLUND, OM DEN ELEKTRISKA URLADDNINGENS DURATION. 
WEBER 3 ett relativt matt på urladdningens duration. Emedan 
urladdningsströmmen, om motståndet i ledningsbagen var ringa, 
lätt öfvergick från den ena omvindningen till den andra i dy- 
namometerns rullar och derigenom gjorde de erhållna resultaterna 
obrukbara, sa var alltid ett stort motstand insatt i lednings- 
bågen. Detta motstånd bestod af ett med vatten genomdränkt 
snöre af hampa, hvars längd vid de olika försöken varierade 
från 250 till 2000. millimeter. Detta motstand var, äfven da 
snöret hade sin minsta längd, sa betydligt, att alla öfriga mot- 
stånd i ledningsbagen i jemnförelse dermed kunde negligeras. Af 
WEBERS undersöknirg framgar, att urladdningens duration är 
proportionel med motståndet i ledningsbägen. Vid försöken 
laddades alltid samma antal Leydnerflaskor, och laddningens. 
storlek varierade föga fran det ena försöket till det andra, till 
följe hvaraf dessa försök icke angifva, om urladdningens dura- 
tion är beroende af storleken af batteriets belagda yta och af 
den urladdade elektricitetsmängden. 
FEDDERSEN begagnade vid sina försök en roterande spegel, 
med ungefär samma förfarande i öfrigt som före honom WHEAT- 
STONE användt. Man far pa detta sätt ett matt pa urladdnings- 
onistans duration genom att uppmäta längden af gnistans bild 
i den roterande spegeln. Lucas och CAZIN använde en alldeles 
olika undersökningsmethod med den af FEDDERSEN begagnade. 
De nyttjade ingen roterande spegel utan i stället en roterande 
rund glimmerskifva, som var gjord ogenomskinlig endast med 
det undantag, att den i periferien var försedd med genomskin- 
liga delningsstreck. Utan att närmare inga 1 beskrifningen af 
deras. apparat, torde det vara tillräckligt att här endast om- 
nämna, att gnistans duration bestämdes efter den större eller 
mindre längd af periferien som hon upptog, under det att skif- 
van roterade med en gifven hastighet. Således äfven vid dessa 
försök förvandlades en bestämning af tiden till en bestämning 
af en väglängd. Vid så väl FEDDERSENS som vid LUCAS” och 
CAZINS undersökningar var det således egentligen den tid, som 
gnistan lyste, som var föremål för bestämning. 
