ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1874. N:o 4 25 
endast skenbart mot mitt antagande. Denna öfverensstämmelse 
förutsätter blott öppen kommunikation mellan de olika länderna 
vid början af etagens D.d.5 epok. Har snart derefter Böhmen 
afstängts, så har den då inkomna faunan också der kunnat 
längre ostördt fortlefva, under det i norra Europa nya invan- 
drade arter snart nog.dels blandade sig med, dels förträngde de 
äldre, för att i sinom tid, då fysiska förhållanden det tilläto, 
äfven utbreda sig i Böhmen, dit den redan förut sändt före- 
löpare. Efter den stora utvandringen söderut, synas blott fa 
arter hafva qvarstannat i norra Europa. Med detta antagande 
blir det mindre svart att finna tid för bildningen af Dalarnes 
Leptenakalk, hvilken då skulle infalla straxt efter den stora 
emigrationen; För uppfattningen af Leptaenakalken sasom blott 
en lokal bildning!) lägger såväl ledets stora mäktighet, som dess 
faunas utbredning i det öfriga Europa väsentliga hinder. 
Att indelningen af Dalarnes skiffrar i Trinucleusskiffrar och 
öfre graptolitskiffrar genom det nu anförda på intet sätt förlorar 
sin giltighet, är tydligt. Deremot tyckes det, som den hittills 
bestämda leth@an i det senare ledet berättigade till delning af 
detsamma i två: Kallholns lag och Stygforsens lag, för hvilka 
endast två fossil Graptolites convolutus och Leptena sericea 
befunnits gemensamma. Annu tvekar jag dock att afgöra en 
dylik delning, så länge ej förhållandena på andra ställen derat 
gifva nagon betydelse, och sa länge man vid faunans karakteri- 
stik är inskränkt till så godt som en enda djurgrupp. Kanske 
förtjenar emellertid anmärkas, att alla graptoliter, som tillhöra 
Kallholns skiffrar, inom England uppstiga från äldre bildningar 
till Caradoc, under det de 3, som uteslutande tillhöra Dalarnes 
högre belägna skiffrar och tillika äro funna i England, der först 
uppträda i Caradocformationen ?). | 
I) LINNARSSON, anf. afh., sid 100. 
2) Jemf. NICHOLSON, anf. arb., sid. 97. — Alla de här ofvan omförmälda för- 
hållandena åskådliggöras genom följande tabell, uppgjord efter BARRANDES 
och NICHOLSONS arbeten. 
