ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:0 SAN vå 
Deviationsvinkeln hos instrumentet uppgick till 
36°,14, 
när magnetstangen var aflägsnad ur rummet; denna vinkel mot- 
svarar således de neutrala ytornas deviationsvinkel. 
Beräknas (=) för de fyra serierna, och vi sasom c-värde 
välja det kortaste afståndet mellan nålen och den linie, längs 
hvilken stångens midtpunkt flyttades, fås — enär stangens halfva 
längd I var 0,2 meter — respektive 
200 2 Å 200 2 Sell : 200 2 BR £ h 200 2 AF 
(75) Rå 0,072; (305) =— 0,043; Kool — 0,082; (1000) = 0,040. 
I tabellen 1 angifves minimi-punkten vara belägen pa af- 
ståndet 0,35 met. söder om den genom magnetstangen gående 
vertikallinien. Eqvationen (19) ger i följd häraf djupet hos 
magnetcentrum under instrumentets horizontalplan (2) =0,70 met.; 
den direkta mätningen hade deremot gifvit 0,745 met. De fyra 
serierna gifva salunda följande 2-värden och differenser mellan 
de direkt uppmätta och ur deviationerna beräknade z-värdena: 

Enligt ar da a el 
Tabell. tionerna er- a ne 
hållet z-värde.|hället z-värde. 



meter meter meter | 
et 0,700 Vs | Ode 
DR 0,950 0,965 — 0,015 
DI 0,350 0,375 | — 0,025 | 
| A sej 0,500 0,525 —0,025 | 
Differenserna skulle hafva utfallit mindre, om afstanden 
ökats och deviationsobservationerna förnyats; men det anförda 
visar redan, att methoden later för praktiskt behof använda 
sig!). Naturligtvis gäller detta dock under förutsättning deraf, 
att hvad som här blifvit funnet vid fråga om en cylindrisk magnet- 
stång äfven — åtminstone i viss mån — har sin tillämpning 
på malmmassorna, oaktadt deras form är en helt annan. 
1) Jag för eställer mig, att dessa slags mätningar, i förening med djupborrnings- 
försök, böra leda till för praktiska behof användbara resultat. Genom de- 
viationsmätningarne finge man nemligen veta centrets djup under jordytan, 
genom borrningarne djupet hos malmstockens öfverst belägna punkt, ifall 
borrningen egde rum längs z-axeln. Skilnaden mellan de båda afstånden 
skulle säledes angifva malmkärnans halfva utsträckning i vertikal led. 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Ärg. 31. N:o >. 2 
