ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:o 60. 17 
natrium- och bariumsalterna. I hvitglödgning fördunstar saltet, 
afgifvande hvit rök. Det smälta saltet stelnar vid kallnande 
till en af idel långa kristallnålar bestående massa, då deremot 
de sura boraterna alltid gifva glasartade massor; äfvenledes 
egenskaper, som återfinnas hos motsvarande natrium- och barium- 
salter. En tredje egenskap, som gemensamt karakteriserar de 
trenne neutrala boraterna, är deras förmåga, att vid smältning 
absorbera gaser i stor mängd, hvilka gaser vid salternas stel- 
nande bortgå under bullersåm uppbläddring. Det vattenfria saltet 
löses lätt i vatten under stark värmeutveckling. I kristalliseradt 
tillstånd är saltet deliquescent och absorberar ur luften kolsyra. 
Vattenhalten befanns i en kristallisation uppga till 24,55 2, i 
en annan till 25,13 2, i en tredje till 24,88 %, hvaremot ofvan 
anförda formel fordrar 24,74 9. { 
Kaliumdiborat kan erhållas kristalliseradt i tre olika for- 
mer med olika vattenhalter, nemligen dels monoklint' med 4 mol. 
vatten, dels hexagonalt med 54 mol. vatten, dels monoklint med 
6 mol. vatten. De två senare formerna hafva blifvit förut be- 
skrifna af LAURENT, den ena ar 1838, den andra ar 18504), 
men det hexagonala saltet ansågs af honom hålla blott 5 mol. 
vatten. 
A. Saltet K,O.2B,0, + 4H,O erhölls utkristalliseradt ur 
en lösning, beredd för framställande af kaliummonoborat, men 
som antagligen innehöll för litet öfverskott a fritt alkali. Det 
bildade glasglänsande, sexsidiga prismer, bestående af ett antag- 
ligen monokliniskt, men föga snedt prisma, kombineradt med ett 
planpar, och med kristalländarne tvärt afstympade af nagra 
domaytor. Saltet pöser upp vid upphettning till kristallvattnets 
bortdrifvande och smälter sedan till ett klart glas. Analysen 
a detta salt gaf i procent: 
Funnet. Beräknadt. 
Mattenzes EN a 23,65, 129,23 23,51 
| SCEN ITE RAA Anden 3l,07 — 30,78. 

') Ann. de Chim. et de Phys. 67, s. 217 och Ann. der Chem. und Pharm. 
75, sid. 259. . 
Öfversigt af K. Vei.-Akad. Förh. Ärg. 31. N:o 6. 2 
