ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1874. N:0 6. 21 
i vigt. Vid 200° behåller det ännu en molekyl vatten qvar. 
Vid hastig upphettning uppbläddrar det sig blott föga; i röd- 
glödgning smälter det till ett trögflytande, något matt glas. 
LAURENT'S påstående, att saltet vid glödgning ej fullständigt 
skulle afgifva sitt kemiskt bundna vatten, kan författaren ej be- 
kräfta. Vid afdunstning till torrhet af saltets lösning under till- 
sats af fluorvätesyra i öfverskott, erhålles saltet KFl .BEIl,, 
hvaraf synes, att nagon motsvarande sur borfluorid ej existerar. 
Natrium-borater. 
I den kemiska litteraturen finner man ej mindre än fem 
natriumborater beskrifna som sjelfständiga salter, nemligen utom 
de neutrala och tvafaldt sura boraterna, ett fyrfaldt surt, be- 
skrifvet af BOLLEY ar 1848, ett %-dels, beskrifvet af LAU- 
RENT ar 1850 och ett sexfaldt enl. LAURENT ar 1838 !). Enligt 
hvad författaren funnit, torde dock de trenne senare salterna 
rätteligen böra reduceras till ett enda, ett femfaldt surt salt, 
hvilket dock är temligen obeständigt i vattenlösning och derför 
knappast kan erhållas i fullkomligt rent tillstånd. 
De af författaren erhållna natriumboraterna äro följande: 
Natrium-monoborat. Detta salt är förr framstäldt och 
analyseradt endast af BERZELIUS ?), som fann det kristallisera 
med atta eqvivalenter kristallvatten ur sin vattenlösning, och 
med sex vid kallnande af det i sitt kristallvatten smälta saltet. 
Författaren erhöll detsamma kristalliseradt med tre olika vatten- 
halter under till det yttre ungefär samma omständigheter. 
A. Saltet Na,0.B,0O, + 41HO kristalliserade i fyrsidiga 
prismor, afstympade af fyra pyramidytor, hvaraf hvarannan ofta 
var borta och da olika par på kristallens olika ändar. Kristal- 
lernas habitus vanligen långt prismatiskt, dock äfven stundom 
mycket korta prismor. Vid analys å två olika beredningar af 
saltet erhöllos vattenhalterna 38,20 och 38,44 %; beräknadt 
38,03 %. 

') BorLey, Ann. d. Chem. u. Pharm. Bd. 68, s. 122; LAURENT, se ofvan. 
?) Berzetius, Kongl. Vet.-Ak. Handl. f. 1834 och Pogg. Ann. (2) 34 s. 561. 
