47 
Ofversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1874. N:o 6. 
Stockholm. 
Några anmärkningar vid HELMHOLTZ vokal-lära. 
Af EMIL VON QVANTEN. 
'Meddeladt den 10 Juni 1874.) 
I. 
I sitt för tonkonstens teori och ästetik så vigtiga arbete 
»Die Lehre von den Tonempfindungen» !) granskar H. HELM- 
HOLTZ äfven vokal-ljuden. Till en del byggande på föregangares 
undersökningar, ger han at de resultat, hvartill desse hafva 
kommit, en ny uppställning och en ny förklaring. 
Hufvudsatserne i HELMHOLTZ’ vokal-lära äro: 
Musikalisk klang (som vi gemenligen kalla ton) är en sam- 
mansatt akustisk produkt, bestäende af grundton och ett större 
eller mindre antal öfvertoner. Lägsta eller första öfvertonens 
svängningstal är dubbelt så stort som grundtonens, den andras 
tredubbelt, den tredjes fyrdubbelt, den fjerdes femdubbelt så 
stort, 0. s. v. 1 regelmässig progression. Grundtonen, som van- 
ligtvis ljuder starkast, bestämmer klangens läge i skalan (ton- 
höjden); öfvertonernes antal, förhållande sinsemellan och styrka 
bestämma klangens karaktär eller färg, som dock äfven beror 
af den ljudande kroppens material. 
Liksom de musikaliska instrumentens, är röstorganets klang 
sammansatt af grundton och öfvertoner. Instrumenten skifta 
klangfärg genom att öfvertonerne uppträda än färre, än flere 
till antal, än starkare, än svagare, än med periodiska luckor, 
sa att t. ex. endast första, tredje, femte eller ock endast andra, 
!) Tredje upplagan, Braunschweig 1870. 
