N 
ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:o 6. Dl 
A har, säger HELMHOLTZ, hos nordtyskar karaktäristikan 
b”, hos engelsmän och italienare karaktäristikan d”. Häraf föl- 
jer, att nordtyskarne icke böra kunna bilda vokalen a från och 
med tonen h’ och vidare uppåt skalan, enär b” icke mera kan 
åt detta håll förekomma bland öfvertonerne. Sammalunda borde 
engelsmän och italienare icke kunna sjunga ifrågavarande vokal, 
m 
sa snart de öfverskrida tonen d’, enär karaktäristikan d” med 
detsamma försvinner från öfvertonerne En nordtysk sopran, 
som når upp t. ex. till e”, skulle alltså icke kunna åstadkomma 
a på tonerne h—e”, nära en och en half oktav af dess omfång. 
Verkligheten intygar emellertid, att samtliga sopraner bilda a 
obehindradt på alla toner 1 ett- och tvåstrukna oktaverna. De 
kunna sjunga a pa sina högsta toner, om ock andra vokaler, 
t. ex. e och 2, här äro beqvämare. Sjelf anmärker HELMHOLTZ 
uttryckligen, att a klingar bäst på sopranens höga toner ofvan- 
för e” och f’}), alltså på g”, a o. s. v. Men redan i g” ligger 
m 
första öfvertonen, g”, många tonsteg högre än både b’ och d”, 
och häraf, liksom ‘af verklighetens intyg för öfrigt, följer med 
matematisk nödvändighet, att hvarken b” eller d” kan vara 
vokalen a's konstanta karaktäristika. 
Öfvereä vi till de vokaler, som hafva två karaktäristikor, 
sa påträffas samma motsägelser mellan teori och verklighet. 
Tager man först i betraktande de lägre karaktäristikorna, så 
finner man, att vokalerne y och i måste förlora sina, f, så snart 
rösten öfverskrider tonen F, ö och e sina, f', så snart den öfver- 
skrider f. Äfven om de högre karaktäristikorna alltid funnes 
tillstädes, borde dock nämde vokaler i antydda fall ljuda endast 
ofullkomligt. En bas t. ex., hvars lägsta ton är E, skulle alltså 
kunna bilda y och © fullkomligt blott på en ton, F, en tenor 
deremot, hvars lägsta ton är H, icke på någon enda af sina 
toner. Sopranen, hvars område väl i de flesta fall begynner 
långt ofvanför f, borde icke kunna bilda hvarken y eller e 1 deras 
fullkomlighet. Men så förhåller det sig ingalunda i verkligheten. 
Sa godt som alla lärare i sång intyga, att ifrågavarande vokaler 
') Anf. st. sid. 174. | 
