56 V, QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ VOKAL-LÄRA. 
sätt i hvarje annan oktav. Häraf framgår, såsom allmän slut- 
sats, att vokalkaraktäristikorna alls icke kunna ega en konstant 
tonhöjd. HELMHOLTZ yrkande, a ena sidan, att vokalklangen 
bildas af grundton och en starkt framträdande öfverton, samt, a 
andra sidan, att nämde öfverton är för hvarje vokal alltid den- 
samme, innebär alltså en inre motsägelse. Bildas vokalen under 
alla omständigheter medelst grundtonen och en ur dess klang- 
massa framträdande öfverton, så måste ovilkorligt den sist nämde 
omvexla i samma vokal. i 
Det skulle tyckas, som om framför allt i de fall, då, enligt 
HELMHOLTZ’ eget intyg, vokalen framträder fullkomligast, den 
af honom angifna karaktäristikan borde finnas närvarande 1 klan- 
gen. Men detta är icke förhållandet. HELMHOLTZ anmärker, 
att vokalen klingar bäst då dess karaktäristika ligger endast 
litet högre än den sjungna noten !), att sålunda t. ex. u klingar 
bäst på tonerne d och e, som ligga närmast under f, hvilken 
han fortfarande betecknar såsom w's konstanta karaktäristika. 
Men lägsta öfvertonen hos d är d och hos e e'; alltså förekom- 
mer, da man sjunger « på d och e, tonen f alls icke i vokalens 
klangmassa: Ljudröret ma ställas huru noggrant som. helst pa 
tonen f — någonting som 1 och för sig är antagligt — sa blir 
dock icke följden deraf, att f i verkligheten höres; ty munnens 
egen ton väckes ej till lif — detta är den allmänna lag, hvarpa 
HELMHOLTZ bygt sin vokal-lära — om icke en motsvarande 
ton finnes i grundtonens klangmassa. 
I en svensk gradualdisputation ?) anmärkes, i anledning af 
HELMHOLTZ’ yttrande att u framställes bäst genom tonerne d 
och e, följande: »Af detta exempel synes också, att röstappa- 
ratens vokalklang ej alltid består af sins emellan harmoniska 
toner. Mellan grundtonen e och f (karaktäristikan för u) finnes 
nämligen ej någon harmoni». Dessa ord kunna icke förstås 
annorlunda, än att författaren föreställer sig att f medklingar 
äfven då u bildas på tonerne d och e; men detta är en omöj- 

!) H. HsimHortz, Die Lehre von den Tonempfindungen, sid. 173. 
?) A. A. Lınd, Om vokal-ljudens sammansättning, Upsala 1869, sid. 20. 
