62 V. QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ’ VOKAL-LÄRA. 
lägre i samma mon som den sjunker. Det visar sig alltså, att ljud- 
rörets egen ton icke bestämmes uteslutande af vokalen, utan äfven 
af grundtonen, och detta på sådant sätt, att ljudröret förändrar 
sin egen ton i samma vokal på samma gang och at samma håll 
som grundtonen. Da nu äfven den bland grundtonens öfvertoner, 
hvilken närmast öfverensstämmer med ljudrörets egen ton, erhåller 
starkaste resonansen, så framgår slutligen af det anförda, att den 
i hvarje vokal rådande öfvertonen eller karaktäristikan omvexlar 
med grundtonen, skjutes uppåt när den senare höjes, nedat när 
när den sänkes. Der två karaktäristikor finnas i vokalen, vexla 
naturligtvis båda på samma sätt. 
Dessa lätt kontrollerade sakförhållanden icke blott bekräfta, 
från fysiologisk sida, det resultat, som vans i det föregaende, 
genom granskning af öfvertonernes förekomstsätt, nämligen att 
vokalkaraktäristikorna icke kunna ega konstant tonhöjd; utan de 
angifva tillika, såsom det vill tyckas, nya lagar för karaktäri- 
stikornas uppträdande. Talade eller sjungna på samma grundton, 
särskilja vokalerne sig från hvarandra genom karaktäristikornas 
olika höjd, i en viss ordning. Andras grundtonen, så ändras 
ock, med bibehållen inbördes ordning, vokalernes karaktäristikor: 
flyttas uppåt om grundtonen höjes, nedåt om den sänkes. Det 
specifika vokal-ljudet beror sålunda icke på en viss, under alla 
omständigheter konstant karaktäristika, utan på ett visst mer 
eller mindre konstant förhållande mellan karaktäristikan och 
grundtonen. Den allmänna lagen blir: ju lägre grundton, desto 
lägre, ju högre grundton, desto högre karaktäristika i samma vokal. 
Såsom korollarium följer, att om grundtonen blir än så låg eller 
än så hög, måste dock samtlige vokalerne kunna bildas på den- 
samma, om blott ljudröret förmår gifva vederbörlig resonans åt 
den, i förhållande till grundtonen, för hvarje vokal egendomliga 
karaktäristikan eller karaktäristikorna. Några absoluta, akusti- 
ska gränser för vokalbildningen, såsom HELMHOLTZ antager, 
gifvas icke, endast relativa, fysiologiska sådana. 
Riktigheten af den sista slutsatsen bekräftas af erfarenheten, 
som utvisar att vokalbildningen, oberoende af grundtonens abso- 
