ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1874, N:o 6. 65 
för röstens höga toner och för en lag vokalkaraktäristika träda. 
i kollision med hvarandra. I återigen fordrar en hög ställ- 
ning för struphufvudet, har alltsa en hög karaktäristika i 
förhållande till grundtonen. Men struphufvudet har i röstens 
lägsta toner en särdeles lag ställning och låter sig icke gerna 
drifvas upp till den höjd, som erfordras för i. De fysiologiska 
vilkoren för röstens laga toner och för en hög vokalkaraktäristika 
råka här i strid med hvarandra. Svårigheterna för hvarje röst, 
att bilda « på de högsta, © på de lägsta tonerne, hänvisa så- 
lunda på och förklara hvarandra. 
Karaktäristikornas antal blir sålunda i en del vokaler lika 
många, i en annan del dubbelt så många som menniskorösterna 
omfatta grundtoner, med det lilla undantaget af basens lägsta 
toner, som i följd af rent fysiologiska förhållanden icke kunna 
bilda vokalen 2, och sopranens högsta toner, som af samma skäl 
icke kunna bilda vokalen u. Detta resultat, beträffande karak- 
täristikornas förekomst, följer af den erfarenheten, att vokalerne 
kunna talas och sjungas med oförändrad munöppning, under det 
att struphufvudet stiger och’ faller, allt efter som grundtonen 
höjes eller sänkes. 
Men vokalerne kunna frambringas äfven under andra vilkor. 
Det gifves en klangegenskap, som ännu icke blifvit tagen i när- 
mare betraktande och hvilken utöfvar-ett omfangsrikt inflytande 
på vokalernes bildning. Jag skall öfverga till dess yttringar. 
Hvarje ljudande kropp utvecklar i sin klang en viss, för 
densamma egendomlig, karaktär, beroende på beskaffenheten af 
de minsta delar (molekyler, atomer), hvaraf den ljudande krop- 
pen är bildad. Trä och luft klinga annorlunda än messing, stål, 
tarmar, läder o. s. v. Men icke endast tonverktygens material, 
äfven deras konstruktion inverkar på klangens art. Mildheten 
i flöjtens klang härflyter deraf att grundtonen, i följd af instru- 
mentets konstruktion, erhåller endast få och svaga öfvertoner; 
klarinettens näsljud beror på den omständigheten, att de jemn- 
taliga öfvertonerne saknas 1). Hos blåsinstrumenten närmar sig 
1) H. HELMHOLTZ, Die Lehre von den Tonempfindungen, sid. 119, 157. 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 31. N:o 6. 
