ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:06. 71 
deras lägre, ömsom deras högre öfvertoner ljuda starkare. Han 
anmärker särskildt, att vokalen skiftar klang, genom att antaga 
olika karaktäristikor. Så anför han om vokalen a, att dess 
karaktärıstika kan vara än b”, än d”, den förra hörd i nord- 
tyskarnes, den senare i engelsmännens och italienarnes något 
»skarpare» a. Vokalen u, hvars karaktäristika vore hos nord- 
tyskarne f, förvandlas, enligt HELMHOLTZ’ uppfattning, smånin- 
gom till o, om man gradvis höjer ljudrörets resonans till b'; 
bildar man o dofvare, genom att sänka resonansen, så närmar 
det sig u, bildar man o öppnare, genom att höja resonansen, 
närmar det sig å, genom hvilket det, om å göres allt klarare, 
småningom öfvergar till a. HELMHOLTZ hemställer att språk- 
forskarne måtte undersöka de starkaste ljudrörs-resonanserne i 
de särskilda språkens vokaler, så att man på grund deraf kunde 
närmare definiera de sist nämde. Slutligen anmärker han, i 
anledning af G. ENGELS undersökningar, att vokalen u kan vara 
underkastad starka individuela differenser, så att den stundom 
uppdrifves till f I). Att icke ensamt u, utan äfven de öfrige 
vokalerne äro underkastade samma slags differenser, säger sig 
sjelft. 
Af dessa spridda yttranden och antydningar finner man att 
HELMHOLTZ’ vokal-lära omfattar äfven följande satser: Samma 
vokal kan bildas än dunklare, slutnare, än klarare, öppnare; i 
förra fallet erhåller den en lägre, i senare fallet en högre ka- 
raktäristika. Göres vokalen dunklare eller klarare utöfver vissa 
sränser, mister den sitt specifika ljud, och man erhåller en ny 
vokal.” Nedanför f i öfvertonernes skala begynner wu-klangen. 
Ju högre ofvan om f man skrider med karaktäristikan, desto 
klarare blir u, tills det slutligen, någonstädes mellan f och b', 
öfvergar 1 ett dunkelt o. Flyttas karaktäristikan allt högre, så 
erhåller o småningom sin vanliga klang. Gör man o mycket 
klart, genom att vidare uppflytta karaktäristikan, öfvergår det 
1 ett dunkelt å, hvarefter, på samma sätt, ett klart å förbytes 
1 ett dunkelt a o. s. v. Hvarje vokal erhåller sålunda ett visst, 
!) H. HELMHOLTZ, anf. st., sid. 133, 143, 163, 166—172, 180 m. fi. 
