72 V. QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ’ VOKAL-LÄRA. 
större eller mindre, antal karaktäristikor. Dessa bilda gemen- 
samt en konstant klang-grupp eller afdelning i öfverton- 
skalan. Grupperna fortlöpa, den ena vidtagande ofvanför den 
andra, uppför öfverton-skalan ända bortom d”’. Dessa stora 
klang-grupper eller afdelningar representera vokalklangens samt- 
liga genera. Men hvarje genus innefattar flera species: de olika 
språkens från hvarandra mer eller mindre afvikande, dunklare 
eller klarare, vokal-ljud. , Hvarje species slutligen innefattar en 
mängd olika individer, modifikationer af den för hvarje språk 
normala arten. Endast åt de individuela vokalerne tillerkänner 
HELMHOLTZ de absolut konstanta karaktäristikorna. HELM- 
HOLTZ’ lära om karaktäristikornas konstans strider sålunda icke 
mot hans medgifvande att vokalerne uppträda i olika tämber. 
Men icke ens i denna utvidgade form öfverensstämmer HELM- 
HOLTZ' lära med verkligheten. 
För det första, ändrar individen vokalens karaktäristika så- 
väl 1 tal som i sång. Vanligen håller sig talet till ett visst 
färre antal toner i röstens midtel-läge; men när känslan stegras 
eller mattas, så stiger och sjunker äfven taltonen rätt betydligt. 
På samma sätt med tämbern. Vanligen talar man i en viss 
midteltämber, något olika för olika individer; men när den inre 
stämningen skiftar hos den talande, så skiftar äfven naturnöd- 
vändigt tämbern, blir ömsom dunklare, ömsom klarare. I alla 
dessa fall ombyter naturligtvis vokalen karaktäristika. I sången, 
som i allmänhet tager i anspråk ett vida större antal grund- 
toner, än talet, och i hvilken tämbern blir med konstnärlig be- 
räkning utvecklad i hela sin rikedom och till sina yttersta 
gränser, måste ock vokalens karaktäristikor undergå så mycket 
större förändringar. 
För det andra, ligga icke vokalernes karaktäristikor i sam- 
lade grupper utom, ofvan eller nedan om, hvarandra i öfverton- 
skalan, så att man endast genom en fortgående tämbervexling 
ovilkorligt fortskrider från en vokal till en annan, närmast högre 
eller lägre liggande. Lika litet som t. ex. tonen d öfvergaår ic 
derigenom att den sjunges pianissimo eller i e om den sjunges 
