78 V. QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ VOKAL-LÄRA. 
kommit till användning. Högre resonans än i klaraste i pa € 
kan basens ljudrör icke åstadkomma. På samma sätt med 
öfriga röster. Ljudröret hos sopranen, med omfånget e'—e”, 
genomlöper från vokalen « i mörkaste tämber på e’ och till vo- 
m 
kalen 2 i klaraste tämber pa e” hvarje resonans, som det kan 
avägabringa. Enda skilnaden är den, att sopranen både be- 
oynner och slutar med en vida högre resonans än basen. 
Resultatet af de anmärkningar, som här blifvit framstälda, 
ligger i öppen dag. Att, såsom jag hittills uttryckt mig, i öfverens- 
stämmelse med HELMHOLTZ’ uppfattningssätt, vokalernes »karak- 
täristikaomräaden» löpa parallelt med eller öfverensstämma med 
hvarandra, vill i akustiskt hänseende icke säga annat, än att 
samma Ööfvertoner i angifna tillfällen uppträda starkast ljudande 
i olika vokaler. Och detta inträffar, såsom man sett, antingen 
orundtonen är densamma eller olika. I en mängd fall måste, såsom 
lätt kan uträknas, samma öfverton tjenstgöra såsom starkast 
ljudande i samtlige vokaler, den ene efter andre. Men hvad 
betingar väl vid dessa tillfällen vokalernes olika, specifika ljud? 
Uppenbart icke den starkast ljudande öfvertonen, som ju är lika 
hos dem alla! Här aterstår intet annat antagande, än att det 
gifves ännu ett eller kanske flera akustiska element, hvilka, i 
förening med grundtonen och den starkast ljudande öfvertonen, 
gifva at hvarje vokal det karaktäristiska ljud, hvarigenom den 
skiljer sig från sina grannar och från öfrige vokaler. Men här- 
med måste HELMHOLTZ lära om de starkast ljudande öfver- 
tonerne såsom vokalernes karaktäristikor anses vara helt och 
hållet upplöst. 
Jag har anmärkt det otillfredsställande i ett af G. ENGEL 
anstäldt försök att förmedla mellan HELMHOLTZ” teori och verk- 
ligheten (sid. 54). Också måste ENGEL sjelf snart hafva insett 
detta, eftersom han sedermera upprepar sina forskningar. Han 
undersöker -vokalerne akustiskt, genom att hviska dem och låta 
hviskningen öfverga i hvissling. Han kan härigenom bestämma 
ljudrörs-resonansens tonhöjd, enär den hvisslade tonen naturligt- 
vis representerar endast ljudrörets volym och munöppningens 
