82 Vv. QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ VOKAL-LÄRA. 
med wu, ges det tillfällen då äfven å erhåller ett lika antal 
öfvertoner med u. Åndå större omvexlingar och omkastningar 
ega rum när vokalerne bildas pa olika grundtoner inom samma 
röstomrade eller pa samma grundton inom olika röstomraden. 
hvarje ny grundton inom samma röstområde: ju högre grundton, 
desto mer spända, ju lägre grundton, desto slakare äro röst- 
banden !). Det anförda torde redan vara tillräckligt för att 
adagalägga, att lika litet som den starkast ljudande öfvertonen 
kan anses sasom det element, hvilket i främsta rummet gifver 
at vokalerne deras specifika karaktär, lika litet kan man till- 
skrifva antalet öfvertoner denna rol, ity att icke blott, såsom 
nu har visats, samma vokal kan ega olika, utan ock olika vokaler 
kunna ega än olika, än lika, än åter, i omvänd inbördes ord- 
ning, olika antal öfvertoner. Och analogt förhåller det sig med 
fördelningen af den styrka, som tillkomıner, a ena sidan, grund- 
tonen och de öfvertoner, som ligga nedanför den starkast lju- 
dande öfvertonen, och, a andra sidan, den öfvertons-massa, som 
följer ofvan om den starkast ljudande. Denna fördelning kan 
vexla i samma vokal och vara både olika och lika i olika vokaler. 

II. 
Jag skall nu kasta en blick på de undersökningar och 
experiment, på hvilka HELMHOLTZ stöder sin vokal-lära. Det 
skall dervid visa sig, att de i sjelfva verket icke berättiga de 
slutsatser, HELMHOLTZ dragit från dem. 
HELMHOLTZ’ grundläggande undersökning är följande: 
Han låter vokalerne helt sakta framsägas eller hviskas och 
håller under tiden anslagna stämgafflar af olika höjd framför 
munöppningen, den ene gaffeln efter den andre. Härvid maste 
!) T. H. Huxtey, Menniskokroppens bygnad och förrättningar, öfv. o. bearb. 
af dr ©. Lovkn, sid. 144. 
