ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:o 6. 83 
alltid den stämgaffel-ton, som närmast motsvarar ljudrörets egen 
ton, erhålla starkaste resonans i hvarje hviskad vokal. Uti 
dessa rön har han funnit starkaste resonansen alltid olika för 
olika vokal, men konstant i samma vokal"). 
För att kunna uppskatta rätta betydelsen af detta resultat, 
måste man fullt inse beskaffenheten af de vilkor under hvilka 
det vunnits. 
Hviskandet åstadkommes derigenom, att röstspringans bakre, 
mellan pyramidalbrosken belägna, del förblir öppen och låter 
luften passera, medan röstbanden sluta sig samman ?). Ehuru här 
ingen ton frambringas, måste dock röstbanden representera någon 
viss grundton, hvilken ljöde i samma ögonblick pyramidalbrosken 
slöte sig till hvarandra. Man hviskar alltså på latenta grund- 
toner, liksom man talar på ljudande sådana, och de förra måste, 
såsom de senare, bestämma öfver ljudrörets resonansområden i 
vokalerne. Nägon tämberomvexling kunna de hviskade vokalerne 
icke erhalla, enär hviskningen är klanglös; men detta hindrar 
icke, att man i de hviskade vokalerne gifver at ljudröret samma 
omvexlande ställningar som i de ljudligt talade eller sjungna. 
Dessa förhållanden förklara huru ENGEL kunnat, genom 
undersökning af de hviskade vokalerne, komma till det resultat, 
som nyss anförts (sid. 79). De förklara äfven den anmärkta 
ofullständigheten i detta resultat; ty dels sker hviskningen, lik- 
som talet, på ett jemförelsevis inskränkt antal grundtoner, dels 
angifvas icke i hviskningen, till följd af grundtonernes latens, 
gränserna mellan vokalernes tämberomraden på olika grundtoner, 
hvarjemte ENGEL ej heller tagit i betraktande de olika röster- 
nas skiljaktiga klangområden. 
Men huru förklara att HELMHOLTZ och ENGEL, hvilka båda 
två undersökt de hviskade vokalerne, kommit till så olika resultat 
beträffade vokalbildningen? Frågan är egen nog, men lösningen 
dock ganska enkel. ENGEL har anstält sina undersökningar 
med ledning af i förväg, genom studier i sangkonsten, förvärfvad 
1 Die Lehre von den Tonempfindungen, sid. 165—172. 
>) Anf. st., sid. 170. 
