84 V. QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ VOKAL-LÄRA. 
erfarenhet om vokalernes tämberskiftningar. Det är derföre 
naturligt att han skulle i de hviskade vokalerne söka gifva at 
ljudröret de omvexlande ställningar, som betinga tämberskift- 
ningen. För HELMHOLTZ har icke en dylik erfarenhet statt till 
buds. Han har fortsatt fysikerne och fysiologerne REYHERS, 
HELLWAGS, FLÖRCKES och DONDERS undersökningar, hvilka 
alla antaga en konstant ställning för Jjudröret i samma vokal !). 
Det inträffar äfven mycket lätt att, då man hviskar vokalen 
endast på försök, således fullkomligt uttryckslöst och enformigt, 
ljudröret erhåller oupphörligt samma ställning i samma vokal. 
Det är uppenbart, att HELMHOLTZ förfarit pa detta sätt. 
Man kan alltså mycket väl förstå, huru han i en mängd fall 
erhållit alltid samma starkaste resonans i samma vokal, äfven- 
som att han under dessa omständigheter skulle anse de fall, 
då skiljaktigheter visade sig, endast såsom modifikationer af den 
allmänna regeln. Att differenser maste erhållas, om undersök- 
ningen utsträckes till olika röstarter, följer af den omständigheten 
att hviskningen eger rum, liksom talet, i hvarje rösts midtelläge 
(sid. 63). Också framträda differenserna vid en jemförelse mellan 
de särskilda undersökningarnas resultat. REYHER uppgifver ljud- 
rörets starkaste resonans ı vokalen a till a och ce’, HELLWAG 
till fis, FLÖRCKE till ec’, -DONDERS till h, HELMHOLTZ till b’ 
och d”, MERKEL till a,.h och ce o. s. v.2), hvar och en efter 
"den eller de olika röstarter och individuela röster, som de under- 
sökt flitigast och 1 följd deraf lagt till grund för sin uppfattning. 
Emellertid är det klart att de förhållanden, som under vissa 
vilkor ega rum hos de hviskade vokalerne, icke kunna, under 
olika och omvexlande vilkor, påträffas hos de talade och sjungna 
vokalerne. Likväl antager HELMHOLTZ detta såsom ett axiom, och 
deruti ligger, såsom jag håller före, grundfelet i hans vokal-lära. 
Sin nästa undersökning verkställer HELMHOLTZ medelst 
resonatorer. Om man lägger, säger han, en resonator, hvars 
egen ton är b' till örat under det att en öfvad basröst sjunger 
') HELMHOLTZ, anf. st., sid. 169—171. 
°) C. MERrKEL, Physiologie der menschlichen Sprache, sid. 47. 
